240 
tonjem zavodu. Sad mu se valjalo uputiti u ovu do sada za njega 
novu disciplinu. Nu uza svoj dar i živi interes svlada i tu zadaću, 
što je za njega dosta nezahvalan posao bio s toga, jer je sve to 
bilo samo provizorno, kako je u opće svaki hrvalski prirodoslovac 
u tom neugodnom položaju, da mora nakon mnogogodišnjega 
teskog studija i nakon ispita iz predmeta, koji nisu njegova prava 
struka, poslije kad sve to svrši, predavati tek nešto treće i to 
opet provizorno. Š. je sada ne samo prigrlio i tu novu nauku, 
već mu je uz to valjalo još stvarati tek zbirku za poznavanje 
robe. S velikim trudom i dopisivanjem, obraćajuć se molbama na 
različite tvornice, podje mu za rukom, da je mnoge i mnoge 
predmete bez novaca namaknuo tomu zavodu. Podučavajući svoje 
trgovačke pitomce u računstvu, kad je vidio da slabo napreduju, 
nije se zadovoljio, da im popiše druge redove, već ih je četvrtkom 
i nedeljom na pose još podučavao, davajuć tako cijelomu razredu 
bezplatne instrukcije. Sve je to radio satovima obterećeni bo- 
lestni i siromašni suplent. Komentara tomu valjda ne treba. 
Pak kako je taj čovjek svršio? 
Sušicom izmučen, napativši se osim toga i fizički i duševno, 
napokon poslije mnogododišnjega suplentovanja podlegne svojoj 
smrtnoj bolesti i pane u krevet. Sada bude — o gorka ironija 
sudbine! — imenovan za pravoga učitelja na kr. vel. realci u 
Osijeku. On 1 podje u oktobru god. 1890. s velikom mukom u 
Osijek, da se za koji dan već vrati u Zagreb, ali se skoro iza 
loga u naručju svoje premile majke rastavi s ovim svijetom 
za uvijek. 
L. ©. 
