XIII 



Uspinjući se prema Babjem jezeru dolazimo u sve vrlet- 

 niji teren. Silni rasklimani balvani zatvaraju ti stazu, izjedene 

 raspukline, te škrape, reže na te, i jao čovjeku nepozornu med 

 tim rastočenim liticami. Ta kamena vrlet, koju izmjenjuju još 

 neprestance čas ogromne, čas manje uvale, obrasla je lih krž- 

 ljavom vegetacijom, sastojećom od zahirena grmlja i glatke trave, 

 koja je u velike pogibeljna, jer staneš li na nju, siguran si da 

 sklizneš. Na toj kamenoj pustari koja nam predočuje smjerom 

 brazdenja protegnuti plato, vidjamo najviše vrhove Velebita. — 

 (Na topografskim kartama označen je brieg sjeverno do Babjeg 

 jezera „Velikim Malovanom", nu puk zove isti brieg „Babjim 

 briegom"). Što se tiče Babjeg jezera u onoj visini, to mi je pri- 

 mjetiti, da je to oveća konstanta mlaka u dubokoj uvali, koju li rane 

 meteorne vode, a stalnost njena potiče valjda od one nepropustne 

 gline, koju spomenusno kod štirovačko poljane, te koja uvjetuje 

 eksistenciju vrela u onoj znamenitoj visini medju inače raspuklim 

 vapnencima. Takovih jezera imade prema motrenju prol. Franića 

 i na inim mjestima velebitskog krškog platoa (Vidi njegov putopis). 



Silnoj rasklimanosti Velebita ponajglavniji su razlog tekto- 

 ničke prilike, pak onda i atmosferilija. Da Vas gospodo upoznam 

 sa tektonikom najviših česti Velebita, eto Vam partije na dalma- 

 tinskoj medji nedaleko sedla 1559. koja se strmo ruši u „Veliku 

 Kovinu", i koja nam prikazuje ovo vrlo zamršeno vijuganje, s 

 kojim nedvojbeno stoje u svezi odkidanje silnih balvana, koje i 

 svagdje niže motrimo, te koji u veliko sprečavaju hodanje po 

 toj divljoj kamenoj vrleti. — Uz to nacrtao sam i tektoniku 

 Velikog Golica, kako ju motrih iz Vel. Paklenice. 



Velilci Golić. 1266. 



