M 



pa mislim, da je kod modeliranja ličkog polja uplivala početno 

 iztaknuta erozija vode. Nadam se, da ću to vele interesantno 

 pitanje do godine, ako se tomu neće praviti zaprieka, kušati 

 riešiti. 



II. Iz Medka na Babje jezero, te preko sedla 1559 u Torento 

 Velike Paklenice do Starigrada u Dalmaciji. 



Taj je put baš pravi profil i u velike zanimiv. Već 590 m. 

 visoko podnožje počev sa Bukovom glavicom, predočuje nam 

 fundamenat, dotično najstarije naslage Velebita, i to u obliku 

 konglomerata te prhkih crljenkastih pješčenjaka sa množinom 

 okamina : Fusulina, Pentacrinus i Brachiopodi, očito karbonske 

 taložine. To predbrežje Velebita sastoji kako vidimo od lahko 

 strošljivog materijala, pa je stoga i znatno denudirano. Pad ovih 

 taložina je strm k JI. Uspinjući se o trupinu Velebita samog i 

 to pod t. ZV. Kuk motrimo već vrstane vapnence triadičke sa 

 padom na JZ pod kutem od 36^ onda crvene verfenske škriljeve 

 sa nagibom od 42^ i òO^. Na to sliede svietli vapnenci, primje- 

 rice kod Mihaljičina kuka sa padom od 27", a uz vrata kod Ma- 

 rasova križa ima i bielog zrnastnog retičkog vapnenca. Kutovi 

 naklona vazda se mjenjaju, što odaje boranje tih naslaga. Zani- 

 mivo je, što je uzlaz na Velebit stupnjevit : šumom obrasle strme 

 obronke na veselje geologa prekidaju na kratko bujne livadice, 

 na kojih vidjamo po koji svrtak, koji nabujalu vodu odvadja u 

 gorsku utrobu. Kod t. zv. Štirovačke poljane, tik pod vrhovima 

 Velebita eno medju vapnenim vrstama glinenih, zelenih i crvenih 

 nepropustnih vrsta u družtvu kvrgavog crnog vapnenca (ostatak 

 nekadašnje g. triadičke obale) i tuj nalazimo vrelce hladne vode, 

 koje kako vele, nigda ne presahne. 



Tu mi je upozoriti na karakterističan brieg Badanj (1639) 

 sa svojim vrstanim vapnenim taložinama sa padom k ZSS pod 

 ^ od 45«. 



