48 



Za hrvatsku floru prezaslužni botaničari dr. Schlosser i 

 Vnkotinović te magjarski botaničar dr. F". Borbas takođjer su 

 na Visočici ubrali mnogu riedku bilinu. Uzpeo sam se na Viso- 

 čicu 27. kolovoza god. 1892. iz Čitluka kod Gospića, a prenoćio 

 pod Malom Visočicom u bukovoj šumi. 



Visočica je ogroman brieg, koji se naročito liepo iztiče iz 

 Gospića, a malo ne da je do tjenicnice zarasao šumom. Na pod- 

 nožju ima hrastova, koje poslije zamienjuje mlada bukva, dočim 

 mu je prama kraju, a sa strane iztočne, zahvatila veliki dio 

 ogromna šuma od klekovine^ ili borića (Pinus montana var. Pu- 

 milio ) Prije, što si stupio u šumu klekovine, zaustavila te na 

 M. Visočici medju stienama bukova šuma značaja alpinskoga, 

 kojom se nebi probio nikada. Deblo je u takovih bukava kad- 

 kada samo metar i pò visoko, a ima i takovih debala, koja su 

 povaljena i time prima bukva oblik klekovine. Iz tako povaljena 

 debla izbijaju svrži ili bolje rekući stabla razne debljine puno 

 kvrga, obrasla mahovinom i dugim lišajima. Grane su kratke, 

 debele, izprevijane, grančice tvrde, lišće tvrdo, manje od tipičke 

 forme i malo ne kožnato.^ 



Na južnim obroncima Visočice porasla je pojedince smri- 

 čina (Juniperus nana), vrsta borovice sa poleglim grančicama. 

 Valja da spomenem i onizku vrstu vrbe Salix grandifolia var. 

 Velebitica, pak gornik (Arctostaphyllos Uva ursi), povaljen grmić, 

 koji je sa južne strane vrha običan i njegove su se crvene bo- 



^ Visiani: Flora Dalmatica, tom. I. p. 200. U Mrkoplju zovu klekovinu 

 „borovina" ili mali „bor". — T/t. Hartig opisao je po češerikarna 62 pro- 

 mjenka od borića. Prije smo za ovu vrstu borića čitali u nas ime „kosodre- 

 vina", kako zovu klekovinu Slovaci, dočim joj Cesi vele ,kosodivina", a Niemci 

 „Knieholz, Krummholz, Krümpen, Lackholz, Legföhre, Latsche, Tüfern, Zün- 

 dern". Hempel i Wilhelm (Die Bäume u. Sträucher d. Waldes, p. 124., tabi. V.) 

 diele klekovinu u dvie hrpe: u prvu hrpu ide P. montana var. uncinata 

 (Hackenkiefer), u drugu P. mon. var. Pumilio (Zwergkiefer.) Po češerikarna 

 razlikuju neki botaničari i var. Mughus (Mugokiefer), nu kako ima raznih pre- 

 laznih forma, nisu ih mogli tačno odrediti. Po Hempel-Wilhelmu hrvatski je 

 borić, P. mon var. Pumilio pod kojim ga imenom navode za našu alpinsku 

 floru već Walstein i Kitaihel. (D Hire: Iglasto drveće i grmlje hrv flore. 

 Šumarski list. 1898., p. 336—338.) 



* U Gorskom kotaru ima takova šuma na Burnom Bitoraju, Velikoj Vi- 

 ševici, na Malom Hisnjaku, Snježniku, na Medvrhu i pod Guslicama. (Đ. Hire: 

 Vegetacija Gorskoga kotara. Rad jugosl. akademije, knj. CXXXVI.) Lani našli 

 smo takovu šumu i na Bielim sljenama i Bielolasici na Velikoj Kapeli. 



