55 



nifera^ (i na Visočici, Kleku) Salix grandifolia, S. Waldsiei- 

 niana i Cotoneaster vulgaris za kog mi reče Jure, da ga zovu 

 „sladun", da mu je plod sladak i dobar za jesti. Klekovine na 

 Sadikovcu nismo našli. Na pećinama Sadikovačkoga kuka, ali sa 

 strane osojne, obična je Primula Kitaibeliana i Campanula 

 Waldstein ianci u kojima su biljkama ovjekovječena dva po hr- 

 vatsku floru prezaslužna muža. 



Uzpevši se na pust i travom zarasli Sadikovac, pošao sam 

 do susjednoga vrška u koji se poput kratera uvalio dubok bezdan 

 u kojem gniezde sivi golubovi (Golumba livia), a zalete se ovamo 

 i alpinske čavke. Na pećinama bezdna ima i bilja, koje sam pre- 

 poznao pomoćju očalnica (Stecher). Raste tu i u nas riedki 

 glasač (Sabina officinalis), Peltaria alUacea, Satureia thymifolia, 

 Heliospermum pusillum i Saxifraga lasiophylla. Sa istočne 

 strane zagledam takodjer nekoliko stabalaca od glušca, tu sam 

 obronkom uz grebene i stiene lagano i obzirno krenuo prama 

 podnožnoj bukovoj šumi, gdje me je priroda odštetila liepim i 

 riedkim biljem Raste tu Scabiosa graminifolia, S sileni f olia i 

 S. lucida; nije manjkala Ruta divaricata, Cerastium grandi- 

 Porum, Gentaiirea mollis (C. montana), Dianthus nodosiis i D. 

 monspessulanus, a prvi sam puta ubrao listom se odlikujuću 

 vrstu ivančice, koju je dr. Borbas ozvao Chrysanthemum laci- 

 niatum, a na jednom obronku tih bukove šume i Aconitum 

 Anthora. Pod šumom, a na nekoj velikoj čistini, bijaše smričina 

 (Juniperus nana) mnogobrojna; tu je u stotine eksemplara, kao 

 i na Visoćici bujala Carlina simplex. 



Vraćajući se putem, koji bijaše pun narušena kamenja, raz- 

 veselila me još Campanula rotundifolia, kojom zaključih svoj 

 izlet na Sadikovac. 



30. kolovoza zaputili se iz Gospića u Smiljan, gdje sam se 

 uzpeo na vrh Krčmar, na kojem se vide ostanci istoimena grada. 

 Tu sam sabrao Digitalis fuscescens, Inula Oculus Christi, koja 

 je u Lici obična, Marrubium candidissimum , Helleborus mul- 

 fidus, Spiraea cana, koja je tu dosta običan grm, a poznamo 



^ Borbas: Die Formen des Sorbus Aria (Botati. Central-blatt, Bnd. XIII. 

 p. Ili; End. XIV., p. 78.) 



