07 



• *- J 



Osim o raznovrsnim predmetima geografije, koji se našeg 

 pitanja ne tiču, zasvjedočio je Vilim, da je zastupnik novog 

 smjera sredovječne geografije time, što za nj nema nikakve dvojbe, 

 da ijudi po cijeloj površini zemlje stanovati mogu i što priznaje 

 antipode/ 



U tome nalazim nov dokaz za tvrdnju, kako se teoretičko 

 znanje u geografiji razvilo neovisno o topografskim pronalascima 

 kasnijih vijekova ; da su se geografske prilike nepoznatih i neot- 

 krivenih još krajeva spekulativnim putem dokučile ; da je dakle 

 geografija nutarnjim svojim razvitkom pretekla razvitak topogra- 

 fije t. j. one topografije, koja je opsizala cijelo Uce zemaljsko. 



Osim toga djeluje Aristotelov utjecaj u tom smjeru veoma 

 povoljno po razvitak fizikalnog zemljopisa, što se krug geo- 

 grafskih istraživanja proširuje i na takove pojave, o kojima u 

 opisima prijašnjih sredovječnih pisaca ni traga ne nalazimo. 



Građa se silno nagomilava pa — izuzmemo li samo neko- 

 liko poglavlja kao n. pr. o magnetizmu, o pojedinim geološkim 

 pitanjima — mi možemo kazati, da ona ista pitanja, koja su 

 danas predmetom naših geografskih kompendija, nalazimo već 

 obrađena i u enciklopedičkim djelima 13. i 14. vijeka. 



Time je pako istraživanje o pojedinim pitanjima donekle 

 olakšano, jer ne moramo iz suvislog razlaganja vaditi pojedine 

 izreke, koje nam razjasnjuju mnijenje dotičnog pisca o pojedinim 

 prirodnim pojavima, već mi nalazimo gradivo sustavno po svom 

 sadržaju razvrstano po poglavljima, paragrafima itd. 



Da se vratimo na nazore Vilima Concheskog o našem pro- 

 blemu. 



Kao i Albertus Magnus tako je i Vilim učio, da je oblik zemlje 

 velikim dijelom ovisan o položaju i rasezanju oceana, jer o\i 

 zapremaju veći dio zemaljske površine, nego li kopna. Zanimivo 

 je u tom pogledu njegovo tumačenje izvora. Kako izvori — pošto 

 oceanska voda bezbrojnim žilama zalazi u tijelo zemlje — i na 



prije činilo, već se općenito priznaje Vilimu. — Vilim sam sudi o svom djelu 

 veoma čudno: ,Ađ instructionem multerum, quibus deest copia librorum, hic 

 libellus edatur, nomenque ei Imago mundi datur, eo quod dispositio totius orbis 

 in eo, quasi in speculo conspiciatur." On je dakle hotio svojem knjigom podali 

 izvod iz teško pristupnih spisa onima, kojima nije bila pristupna kakva bi- 

 blioteka. 



1 Maxima bibl. XX. fol. 66. 



7 



