53 



zemlju. Ne lete ni tako visoko kao što obično Aeschnae. Oso- 

 bito brz i živahan je let Libellulida za lijepa dana, kada sunce 

 lijepo, toplo pripiče; ako je ali oblačno i tmurno, onda ne lete 

 tako brzo; zato je također zgodnije ih za taka vremena loviti ih 

 rano u jutro, kada još nije tako toplo. U opće su Odonata sami 

 danji kukci; na večer ih možemo obično naći na trstici kraj vode 

 ili na granju dosta visoka drveća. 



Vrste roda Calopteryx ne lete brzo nego lebde nad vodom 

 svaki čas se spuštajući na koju grančicu, da se odmore. Ostale 

 Agrionidae dosta su slabi letioci; lete polagano i nisko te se 

 vrlo često spuštaju na koju grančicu ili travku, gdje se dugo 

 vremena odmaraju, dok se napokon opet ne dignu, nekoliko me- 

 tara dalje polete i onda odmah opet na dulje vremena sjednu. 



Kako su izvrsni letioci među Odonatima, dokazuje činje- 

 nica, koju Hagen u Zeitung des entomologischen Vereins su 

 Stettin 1861. Über Insedenzüge, pag. 74 — 76. pripovijeda, da je 

 na otvorenom moru, 600 engleskih milja daleko od kopna na- 

 đeno Odonata. A Leuwenhock je u uskom nekom prostoru mo- 

 trio lastavicu, koja je dulje od jedne ure tjerala manju jednu 

 vrst Odonata, a nije je mogla zgrabiti, pače je kukac uvijek bio 

 bar po 2 m pred svojim progoniteljem, koji se ipak broji među 

 dobre letioce. Ovo pripovijedaju Kirby i Spence u Einleitung in 

 die Entomologie u II. sv. pag. 398. i Burmeister u Handbuch 

 der Entomologie u I. sv. pag. 503. 



Libellididae kada prekinu brzi svoj let, da se odmore, naj- 

 radije sjedaju na vršak koje suhe grančice. Mi možemo opazili, 

 da će ovi kukci na kakom drvetu ili kakvoj šikari uvijek izabrati 

 suhe grančice a nikad ne će sjesti na zelene, lišćem pokrivene. 

 A za što? Jer je pretežna većina ovdje puno bolje štićena i si- 

 gurnija pred svojim neprijateljima, kojih dakako i oni kao i sve 

 druge životinje imadu. Ako ih vidimo, gdje posve mirno, a da 

 se i ne maknu, sjede na suhoj grani ispruživši ukočeno dugi ab- 

 domen, moramo se upravo diviti, kako sliče kakoj suhoj gran- 

 čici, jer se prozirna krila jedva vide, a čovjek mora imati već 

 dosta oštro i uvježbano oko, da ih na prvi pogled može raza- 

 brati. Kohaut u svom djelu (pag. 24.) veli, da na toliko vole 

 suhe grančice, da će sasvim mirno sjesti na štap, koji je čovje.c 

 rukom ispružio. Ovo sam i ja već više puta s uspjehom po- 

 kušao. 



