54 



Libelìulae i Gomphusi sjedaju i rado na kamenje i na 

 zemlju a Lestesi na lišće povodnica, kao i Agrioni, ili u travu, 

 jer su tu opet najbolje štićeni, budući da su većinom zelene boje, 

 usljed čega ih je naravski teško među ostalim zelenilom ra- 

 zabrati. 



Karakteristično je za Odonata i držanje krila, kad miruju. 

 Libellididae drže uvijek krila vodoi-avno razapeta, Agrionidae 

 nasuprot ih sklope gore, ali ih ipak na pola otvorena drže. Je- 

 dinu iznimku među njima čini Lestes fusca, koja drži kao Li- 

 bellulidae krila gotovo vodoravno. 



B) Hrana. 



Odonata su vrlo grabežljivi kukci, kako sam već imao pri- 

 like spomenuti. Sastav njihova tijela i građa u velike je zgodna 

 za grabljenje. Velike njihove polukrugljaste oči nepreslano motre 

 čitavu okolicu, kroz koju nečuvenom brzinom lete, ne bi li gdje 

 opazili kakog kukčića, da ga odmah zgrabe ; brzina mu nije od 

 koristi, jer Odonata svojim hitrim krilima natkriljuju sve kukce, 

 kojima se oni hrane, a kad su jedanput plijen zgrabili svojim 

 čvrstim nogama, nema mu više spasa. Kako su usne česti grab- 

 ljenju pi'ilagođene, već sam istaknuo ; osobito su tvrde gornje 

 čeljusti s jakim zubinia, kojima ne odoli nijedan kukac;, a malo 

 ne i ne ima više take životinje, koja bi imala razmjerno tako jaka 

 i za grabež tako zgodna usta. 



Odonata su jedini reprezentanti razreda Neuroptera, koji 

 plijen u letu love te ga obično u letu odmah i požderu. Iznimku 

 čine samo Agrionidae, koje se više hrane ušima po lišću i u 

 opće manjim kukcima. Za to, da mogu svoj plijen u letu žde- 

 rati, osobito im dobro služe njihove noge; prednje su najkraće 

 a stražnje najdulje i tako mogu lako njima dovesti plijen do 

 usta. Samo ako im je plijen odveć velik te ga u letu nemogu 

 svladati, spuste se na koju granu, da se tu njim mirno nahrane. 

 Kao hrana im služe moljci, komarči, manji kukci, Phryganldae 

 itd., samo Panorpa communis je sigurna pred njima. Kirby i 

 Spence u drugom svesku svoga djela (pag. 291.) pripovijedaju, 

 da je Lyonet jednom vidio, kako je jedna Panorpa communis 

 navalila na deset puta veću Libellulu te ju više puta svojim 

 riloju ubola i da bi je sigiuno bila i ubila, da ih on nije rastavio. 



