119 



od ophodiiica. Radi toga nalazimo kopno poglavno oko sjevera, 

 jer se taj predjel nalazi pod onim nebom, koje najvećma obiluje 

 zvijezdama. Ovo kopno natapaju rijeke, jer kopno je kao meso 

 na ljudskom tijelu, klisure i gore su mu kosti, a tekućiee i voda 

 je krv. Ta voda dolazi s mora na kopno, pa se u more opet 

 vraća. 



Sjeverni krajevi neba puni su snage, koja drži kopno nad 

 morem. Djelovanje ove snage priliči pojavi, što je gledamo na 

 magnetu (calamità), kad privlači željezo; da magnet ne bi imao 

 snage željezo k sebi privlačiti, ne bi željezo k njemu išlo. Da 

 dakle nebo ne bi imalo snage zemlju podići te nad morem pri- 

 držati, ne bi ni roda ljudskog bilo, već bi svijet bio prazan 

 i pust. 



Na temelju ove špekulacije Ristoro nam razlaže, kako je 

 zemlja mogla dobiti sadašnju svoju površinu. Da je zadobila 

 oblik kugle, dogodilo se je poradi naravnog rasporeda eleme- 

 nata, ali oblik površine opet je ovisan o djelovanju i snagi 

 zvijezda. 



Zvijezde u svemiru raspoređane su tako, da su neke zemlji 

 bliže, a neke opet udaljenije. Pređemo li od jedne zvijezde k 

 drugoj, to se ili podižemo ili spuštamo, ko da se penjemo na 

 goru ili spuštamo u dolinu.^) Tako dakle nalazimo nebo gorovito 

 udubeno. Pa kao što će vosak, na kojem otisnemo pečat, poka- 

 zati vjerno udubine i uzvisine pečata, tako je i lice zemlje is- 

 premrežano gorama i dolinama, koje nastaju djelovanjem zvijezda. 

 Udaljenije- zvijezde privlačit će sebi kopno, te će se pod njima 

 podignuti gore, bliže pako zvijezde stvorit će doline. 



Na štetu jasnoće Ristoro ne razlaže potanje ovo atraktivno 

 djelovanje zvijezda i zašto bliže zvijezde ne privlače baš jače 

 kopno nego li odaljenije. Ristoro je sam uviđao, da ova hipo- 

 teza ne zadovoljava svim zahtjevima, te je na drugom mjestu 



^) O. c. 1. VI. C. 3. Ed anche quando noi facemmo lo cielo; e 

 venne fatto il cielo per ragione quasi montuosso e valloso, e tal luogo 

 del cielo n'è diventato piano; e se noi ne movemo da una stella bassa e 

 andremo sviso all' altra, saliremo quasi al monte; e se noi ne noviamo 

 da una stella alta e veremo giù alla bassa, scenderemo quasi in giù 

 nella valle. Advmque secondo questa via troviamo il cielo montuoso e 

 valloso. 



