IL 



Konfìg"iTraci j a tla i orog-i^afij slio-g-eolo- 

 g-ijslii odnosi. 



Pogledom na konfiguraciju tla pokazuje najbliža zagrebačka 

 okolina vrlo zanimivu opstojnost u toliko, što su unutar okoline 

 oblici tla dosta pravilno poredani. Ta se pravilnost očituje u 

 tome, što je sjeverna strana okoline gorovita, dočim južnu čest 

 zaprema nizina, a obje su formacije međusobno dosta oštro od- 

 lučene. Na sjeveru pruža se Zagrebačka gora, a gdje terciarni 

 briježuljci njenog prigorja prama jugu prestaju, tamo se hvata 

 ravnica, koja seže dalje na jug. 



Sjevernu čest okoline zaprema — kako je već spomenuto 

 — Zagrebačka gora. Ova gora pripada onom alpinskom ogranku, 

 koji se kao istočna grana Karavanka-Alpa izmedju Save i Drave 

 najdalje prema istoku pruža. Sama gora diže se kao ogromni 

 bedem glavnom gradu iza leđa, pružajuć mu najbolju zaštitu od 

 ljutog sjevera, a proteže se svojom duljom osi smjerom od jugo- 

 zapada prema sjevero-istoku u duljinu od kojih 43 km. ; oblik, 

 što ga zaprema, shčan je donekle elipsi. Glavna kosa pruža 

 prama sjeveru i jugu prostrane ogranke, od kojih su oni na jugu 

 mnogo bogatije razviti od sjevernih. 



Naša je gora skup oniskih zaobljenih briježuljaka (Kuppen- 

 form), koji su za tu goru vrlo karakteristični, dok se oštri i čunjasti 

 oblici (Kegelform) mnogo slabije pojavljuju. Pojedini se briježuljci 

 nigdje ne uzdižu do znatnih visina. Popriječna pak visina gore iznosi 

 1000 m., a najviši su vrhunci „Veliko Sljeme" (1035 m.), „Malo 

 Sljeme" (973 m.), „Sv, Jakob" (869 m.) i „Kozi Hrbet" (1023 m.}. 



Karakteristična osebina većine naših gora — da su im na ime 

 bočine sa sjeverne strane mnogo strmije od onih na jugu, jasno 

 je izražena i u zagrebačkoj gori. Gorske su joj bočine na južnoj 

 strani mnogo položitije od onih na sjeveru. Uslijed toga se i pri- 

 gorje sa južne strane razlikuje sasvim od onoga, koje leži na 

 sjeveru. Na sjeveru je zagrebačka gora tja do nizine šumovita, 

 razgranjuje se u brojne briježuljke i brdine, dočim su briježuljci 

 na južnoj strani daleko bogatije razviti, pripadaju terciarnoj i 

 naplavnoj formaciji te se postepeno i polagano spuštaju u savsku 

 ravnicu, pa kako imaju često južnu ekspoziciju, to postaju oso- 



