174 



nužnije, što će time razbistriti značaj ove periode, a i sud o uče- 

 njaku, koji je često krivo bio osuđen. 



Nije mi zadaća, da prosudim Matkovićevo djelovanje kao 

 pedagoga, jer to spada na drugo polje, pa će dovoljno biti, ako 

 spomenem, da je neprijatno svjetlo, u kojemu je natrag dva, tri 

 decenija u nas bila geografija kao nastavni predmet, bacilo svoju 

 sjenu i na učitelje ove struke. Što se pako tiče njegova učenjač- 

 koga djelovanja, to zaslužuje svako poštovanje. Sudimo li o licu, 

 koje povjesti pripada, to ga ne smijemo gledati pod perspektivom 

 naše dobe, već ga moramo historički gledati t. j. onako, kakvo 

 je bilo u svojoj okolini i u savremenim prilikama. Pristajući svom 

 energijom odrješitoga svoga značaja uz Ritterovu školu i histo- 

 ričku metodu geografije, moguće da je Matković premalo kon- 

 cesija učinio novim osnovama, proširivanju znanstvene građe i 

 pribiranju u samoj prirodi, što je u njegovo doba sve jače mije- 

 njalo lice znanosti, jednom riječi : zastupao je strogi konservatizam 

 proti novomu smjeru geografije. Ne smijemo mu u grijeh upisati, da 

 je ostao pristalica Ritterove škole, jer u nju se ubrajahu glavni 

 predstavnici znanosti a dugo još je ostala ugledna, ma da je na 

 nju jurišao i 0. Peschel, velikan znanosti i vođa po novim pu^ 

 tevima. Kao takav je Matković u proučavanju i iznašanju starih 

 karata i putopisa gledao poglavno sredstvo, da u nas podigne 

 znanost do visine kulturnih naroda. Njega je povjest geografije 

 više privlačila nego li sama geografija a geografički je rad gledao 

 u nastojanju, da se slika zemlje konstruira iz građe, koju su drugi 

 sabrali ; njemu je „gledanje u duhu" bila prava znanost, koja se 

 podiže iznad prirode, a promatranje prirode na vlastite oči za 

 njega nije imalo vrijednosti. Istraživanje prirode vezano je na 

 uzano područje, ono podaje samo ograničeno iskustvo a tek karta 

 podaje univerzalni prijegled cjeline — ovaj nazor u ovo doba 

 često istaknut i opće priznat odvraćao je od onoga rada, koji se 

 nama čini danas najvažnijim. 



Osim toga bijaše nedvojbeno potrebito i korisno, da se iz- 

 nese veliko blago, sakriveno u spisima prošlih vijekova, nadalje, 

 da podigne i ono, što je nakrcano bilo u vojno-geografičkim 

 kartama. Ogromno ovo djelo, koje je od neprocjenive vrijednosti 

 kao pomagalo geografičkoga rada, počelo je izlaziti baš u Matko- 

 vićevo doba. Kritički raspoređana njegova građa morala se je 



