190 



Nu da SU veliki i važni, o tome već sada nema dvojlie. Za prvo 

 je sada nedvojbeno dokazano, da postoji velika kotlina sjeverno 

 polarnog mora i dubina da joj je prilično određena. 



velikoj kakovoj polarnoj zemlji ne može biti govora. A 

 glavni je rezultat taj, ne što se je Nansen onoj točki zemlje, koja 

 se zove sjeverni pol na 400 kilometara prikučio t. j. bliže nego 

 ikoji drugi čovjek (makar još ipak tako daleko po prilici kao iz 

 Zagreba do Biograda), već to, što je pokazao gotovo sifjanti pnt, 

 l'ojim se do pola doći moče. 



Tim si je zaista steko neumrlu slavu. 



Put njegov doveo ga je u blizinu otočja, koje bijaše naša eks- 

 pedicija pod Payerom i Weiprechtom otkrila; tu se je najbliže 

 polu primako. Naravno je, da je mogo u mnogočemu ispraviti 

 sliku tih krajeva; nu zlobni neki nenavidnici, koji su rado uma- 

 njiti zasluge naše ekspedicije, podmetnuše njegovim primjedbama 

 o obliku i rasezanju zemlje Franje Josipa isto onako krivi smisao 

 kao i njegovoj izjavi o vrsnoći naših mornara. 



Iza Nansenova povratka jurišahu na nj zvani i nezvani, da 

 od njega koješta saznadu. Dobroćudan, kakav je Nansen, rado 

 je udovoljio pozivima raznih društava, gradova itd., te je o 

 svojem putovanju u javnim predavanjima izvješćivao. Njegove su 

 se izjave, tvrdnje itd., koje je on uvijek i posvuda iznio onom 

 čednosti pravog učenjaka, kog hvalospijevi mnoštva nijesu za- 

 slijepili i koji je uvjeren, da pojedinac ne može sve znati, raz- 

 nosile često bez svake kritike. 



Tako je po novinama kolala i vijest, da je Nansen prigo- 

 dom povratka talijanske lađe Stella polare, na kojoj je vojvoda 

 Abruzza bio poduzeo ekspediciju u polarne krajeve, izjavio, da 

 su baš Taljani ljudi osobito spretni za takve ekspedicije, jer da 

 oni vanredno skorbutu odolijevaju ; to palco da se je .zapazilo i 

 kod momćadi austro-ngarske ekspedicije. 



Imao sam prilike, da općim sa kapetanom Lužinom, koji je 

 u našoj ekspediciji bio pročelnik momčadi, a kasnije živio na 

 Rijeci.') Taj mi je o ekspediciji i životu u zemlji Franje Josipa 



') Službujući oko g. 1884. na Rijeci, imao sam priliku, da se desti 

 često sa Lužinom sastanem. Bio je oniska stasa, ali plećat i atletskoga 

 miSičja; kosa i hrada bijahu mu one osebne dvostruke bojo — crvenkasto- 

 žute i zagasito kestenjave — koja je, kako se čini, svojina naših primo 

 raca, te ili izraz križanja vrsta ili proizvod klimatičkili prilika (/.aniinljiva, 



