214 
izbijaju žarke zrake svjetlosti na sve strane svemira. U točki € neka 
bude središte manje kugle zemaljske i ta dva središta neka budu u 
ravnini ovoga papira. Pravci AEH i BFH suprotne su stranice 
stošca, kojemu je csnovka opseg Zemlje, a vrh mu je u točki 
H. U taj stožac ne ulazi niti jedna zraka sunčana, on je dakle 
»sjena“, što ju Zemlja iza sebe baca. Pravci AFL i BEK 
ograničuju ,polusjenu“ Zemlje t. j. onaj dio prostora svemirskoga 
iza Zemlje, u kojem bi oko čovjeka samo dio sunčane ploče 
vidilo, kad bi se čovjek mogao sa Zemlje C onamo prenijeti. 
Oko čovjeka u točki X vidjelo bi baš još čitavu ploču sunčanu, 
no oko u sredini između X i H, u točki M, vidjelo bi samo po- 
lovinu sunčane ploče, dok oko u H ne bi u opće vidjelo sunčane 
ploče. Ako se nacrtana slika vrti oko osovine HCS, opisuje 
ona stožac prave sjene i krnji stožac polusjene. Vrh H prave 
sjene zemaljske udaljen je od središta Zemlje € za 200 zemaljskih 
polumjera, dok je još sitnija kuglica Mjeseca m samo 60 ze- 
maljskih polumjera daleka od središta Zemlje. Ako dakle Mjesec 
u doba uštapa uđe u stožac zemaljske sjene HEF, postaje 
za nas motritelje neba sa Zemlje C pojava pomrčine Mjeseca. To 
pak može da bude, jer se Mjesec oko Zemlje valja gotovo u 
kružnici, kojoj je jedan dio kod rmt nacrtan: Mjesec kod r ulazi, 
a kod £ izlazi iz sjene zemaljske. No taj će luk staze Mjesečeve 
samo onda prolaziti kroz zemaljsku sjenu, ako i on bar gotovo 
pada u ravninu papira; inače će ta staza proći ili ispred stošca 
zemaljske sjene ili pak iza njega, a Mjesec ne će ni u jednom 
ni u drugom slučaju pomrčati. Pomrčina Mjeseca može da bude 
totalna, ako čitav Mjesec uđe u zemaljsku sjenu, parcijalna, 
ako tek dio njega uđe. Desi li se, da baš središte Mjesečeve 
ploče ide kroz osovinu stošca HC, (tako je u slici nacrtano), 
onda je pomrčina još i centralna. Taka totalna i centralna 
pomrčina Mjeseca može da bude, jer je sjena zemaljska tamo, 
gdje Mjesec kroz nju ide, još uvijek 9186 kilometara debela, dok 
je premjer Mjeseca tek 3482 kilometra. Izlazi dakle, da Mjesec 
može sav dosta dugo ostati u sjeni zemaljskoj. Već su stari 
Kaldejci znali, da se pomrčine Mjeseca, a i Sunca, nakon 
svakih 18 godina i 11 dana istim redom vraćaju, pak su na, 
taj način proricali pomrčine Mjeseca i Sunca, saznavši red pomrčina 
u jednom ciklusu od 18 godina i 11 dana. (Sarusov ciklus). 
