235 
Abbe je mrtav, no on živi u svojim djelima, koja će još nedo- 
gledno vrijeme biti osnova i pravac za svaki dalji napredak na području 
naučne mikroskopije. U povjesti nauke, navlastito naučne mikroskopije, 
njegovo je ime zlatnim pismenima za sve vijekove zabilježeno. 
Dr. A. Forenbacher. 
+ Mirko Snap. I opet moram obaviti žalosnu dužnost, da se sjetim 
marnoga radnika na polju prirodnih nauka, mladoga, za struku vrlo odu 
ševljenoga Mirka Snapa. 
U teško doba, kad sam preuzeo zoološki muzej, bio mi je pokojnik 
vrlo revnim pomagatem. Versiran već panesto u malakologijskoj siste- 
matici, sa živim interesom za sve prirodnine, zamjernom svojom ustraj- 
nošću u radu, i prirođenom svojom vještinom, svagdje bi pomogao, uvijek 
rado, uvijek čedno, rekao bih prečedno. Mnogo toga učinio je za zoološki 
muzej, što se zna, a i ne zna, vječna šteta, što nije bio na muzej služ- 
beno vezan. 
Često si ga mogao vidjeti na sve strane, gdje neumorno sabire pri- 
rodnine i sve vuče ili u svoj ,muzej“ u Jurjevskoj ulici, da sabrani ma- 
terijal uredi, determinira, etiketira, katalogizira, ili da to učini u muzeju, 
a sve to sa prirođenom mu strpljivošću, onim čistim užitkom oduševlje- 
noga pregaoca na slabo još obrađenom polju hrvatske faune, s kakvim se, 
žalibože, rijetko kad sastajemo. Tko je zavirio u njegovu zbirku, mora se 
začuditi množini sabranih predmeta. Znade se, kako mi reče g. Dragutin 
Hire, da je on prvi našao kod nas ispod Velebita kod Trnovca puža Helix 
arbustorum var. alyicola, Jan, a u oklici samoborskoj prerijetku paprad 
Hymenophyllum Tunbrigense, Sm., pa je i mnogu drugu koli rijetku, toli 
značajnu biljku ubrala njegova marljiva, a rano, prerano klonula ruka. 
Pratio me je v Primorje i u Gorski kotar, a osokolio se, da i sam pođe 
preko Like u Dalmaciju, gje je sabrao raznoga materijala za se, a naravno 
i za naš zoološki muzej. 
Zicu želju, da vidi velike gradove i velike muzeje, da proputuje 
naše krajeve, samo je od česti izveo: slabašno, bolešću izmučeno tijelo 
bilo je preslabo, da ga svlada jaka volja. Bolest je sve više preotimala 
mah, te ga shrvala u mlađahnoj dobi, u 24. godini _ dne 30. siječnja 1905. 
po noći. 
Sam bolestan, nisam ga mogao ispratiti do hladnoga groba, no 
sveuč. prof. Dr. Heinz sjetio se ovim toplim riječima nadgrobnoga go- 
vora njegovog vduševljenja, marljivosti i uspješnog rada: 
»Dragi naš pokojniče! Na rubu toga hladnoga groba; u koji spu- 
štamo zemne ostanke Tvoje, nariču od žalosti satrti ne samo bijedni ro- 
ditelji Tvoji i brat tužan i sestrice ucviljene, nego srca bolnoga stojimo 
nad grobom Tvojim i nas nekolicina muževa, koji kao radnici na širokom 
polju prirodnih nauka najbolje znademo prosuditi, što u Tebi gubimo, 
kakvoga nam oduševljenoga i marljivoga, a do kraja skromnoga, sutrud 
nika ote smrt nemila. 
