Rasprave. 
Čagalj (Canis aureus, L.) u Dalmaciji. 
U najnovije se vrijeme bez osobita povoda počelo opet 
pisati o raširenju čaglja u Dalmaciji. Pisalo se po dnevnim i 
lovačkim listovima njemačkim, kao da su nalazišta te zvijeri go- 
tovo nepoznata, podaci nepouzdani, te da je nužno, da čitava 
ekspedicija krene u Dalmaciju, da se ispuni taj jaz i razbistri 
pitanje o njenom raširenju. 
Kako već više od jednoga decenija putujem Dalmacijom, a 
po gotovu poznam dalmatinsku domovinu čaglja, koju sam obašao 
sa sviju strana, sjedoh, da na prije pomenute glasine napišem, 
što mi je do tada (u mjesecu martu 1904.) bilo o stvari poznato 
za stručni list ,Der zoologische Garten“.*) 
Na ponuku svojih zagrebačkih prijatelja, od kojih mnogima 
taj list nije pristupan, ponovit ću u spomenutom članku izne- 
sena data. 
Čagalj je u znatnoj množini raširen na poluotoku Pelješeu, 
te je poznat svim tamošnjim lovcima, a još više pastirima, po- 
tonjima poradi znatne štete, što ju čini sitnoj stoci. Moj mi kolega 
profesor dr. M. Milas kazivao ponovno, da su čaglji dolazili, 
osobito za ljetne suše, u sam grad Ston Veliki, te tamo ob 
noć zavijali. 
U manjoj množini, ali ipak dosta čest je čagalj na otoku 
Korčuli, odakle poznam tri egzemplara, koje sam imao u ruci. 
Godine 1895. desio sam se u gradu Korčuli, gdje sam od dobra 
lovca saznao, da čagalj na tom otoku nije u ono vrijeme bio 
nikakva rijetkost. Taj je gospodin imao vižle barakaste dlake, 
bijele boje, sa žutim pjegama, koje je čaglje gonjalo kao lisice. 
Tom mi zgodom kazivaše rečeni gospodin, da je čagalj na za- 
*) Jahrgang XLVI. Nro. 5. Pag. 134. 
