36 
svojstvo od linina, da naime pohlepno prima boje i bojadisan 
nam jako upada u oči. Poradi toga nazvase ovu tvar kromatinom 
(prema grčkom ypòpa = boja). Budući, da nam na bojadisanim 
preparatima upada u oči osobito živo omašten kromatin tako, te 
nam se pričinja čitav jezgrin konac bojadisan, nazivlju ovaj 
mnogi i kromatinskim koncem. Taj je jezgrin ili kromatinski konac 
sastavljen od komada, t. zv. kromosoma, kojih je broj kod poje- 
dinih vrsta organskih stalan ili kako je kazao Boveri: ,Za 
svaku je vrstu broj kromosoma konstantan!. Prvi je bio Flem- 
ming, koji je konstatovao broj 24 kromosoma u stanicama epi- 
telne i reagione staničevine od daždevnjaka. Broj 12 i 24 vrlo 
je raširen, te se nalazi osim spomenutoga daždevnjaka još kod 
kopepoda među životinjama i kod lilijaceja i kod mnogih drugih 
biljka. Vrlo često dolaze brojevi iz reda: 2, 4, 8, 16, 32, 6%, 
koji dolaze, kako je već Boveri dokazao, kod nematoda, a među 
biljem kod pteridofita po istraživanju Gregorya.? 
U mirnoj se jezgri kromosomi svojim krajevima drže za- 
jedno tako, te izgledaju, kao da čine svi skupa neprekinuti kro- 
matinski konac. Njihova se individualnost jasno očituje, kada se 
jezgra počne dijeliti. Schleiden i po njem Schwann su 
učili, da postaju stanice t. zv. slobodnim dijeljenjem, t.j. u sta- 
ničnoj se tekućini stvori najprije nukleol, kao vrlo sitno zrnasce, 
oko kojega se obori fina opnica — opna stanične jezgre. Između 
ove opne i jezgrice (nukleola) uđe tekućina i tako postane jezgra 
kao središte stanice, koja zatim na sličan način oko nje postaje. 
Međutim je Mohl (1835.) opazao, da biljne stanice nastaju dije- 
ljenjem u dvoje i nauka se je o postanku novih stanica dijeljenjem 
jedne stanice u dvoje sve više širila tako, te je već g. 1855. 
Virchow postavio neoborivu činjenicu: omnis cellula e cellula. 
Za samu su jezgru iz početka mislili mnogi naučnjaci, da je kod 
dijeljenja stanica nestaje, da se na neki način rastopi u proto- 
plazmi, te se onda u novim stanicama iz nova stvara. Međutim 
su već i tada neki držali, da se i stanična jezgra kod dijeljenja 
stanice dijeli u dvoje, pa je mogao Flemming u sedamde- 
selim godinama prošloga stoljeća Virchowovu pravilu dodati i 
drugo: omnis nucleus e nueleo. 
i Jen. Zeitschr. 1890. 
Proved. of Royal Soc. 1904. 
