38 
dalnje razlaganje nije od veće važnosti, ne ćemo se, da sliku 
odviše ne kompliciramo, na nju dalje obazirali. 
U kratko možemo dakle reći, da karijokineza sastoji u tom, 
da kćeri jezgre dobiju jednaki broj i jednake kromosome, kako 
ih je imala i mati jezgra. Nove stanice i njihove jezgre postaju 
od starih. Sve one stotine, tisuće i milijuni stanica, od kojih sa- 
stoji jedan metazoon ili metafit, postale su od jedne stanice za- 
plođenoga jajeta, koje se najprije razdijeli u dvije, a ove opet u 
dvije i t. d. Budući da na kćeri jezgre prelazi jednak broj kro- 
mosoma, kakav je imala i njihova mati jezgra, moraju nužno 
imati sve jezgre u svim stanicama jednaki broj kromosoma n. p. 
stanice korijena, stabljike i lista ljiljanova 24 kromosoma. 
Kako je poznato, nastaju novi metazoi i metafiti oplodnjom, 
koja sastoji u glavnom u tom, da se dvije stanice i njihove 
jezgre stope u jedno. Kod toga se stopi jezgra ženskoga jajeta 
s jezgrom muškom. Po onom, što smo prije kazali o konstantnom 
broju kromosoma kod pojedinih vrsta, moralo bi imati oplođeno 
jaje dvaputa toliko kromosoma, nego sto ih je imala mati biljka 
ili životinja, od koje je jaje postalo. U slijedećim bi se dakako 
generacijama morao broj kromosoma podvostručiti, sto bi da- 
kako dovelo do neizmjernoga broja njihova. To je dovelo Bo- 
veria (1888., 1590.) do zaključka, da mora kod postajanja ja- 
jeta i muškoga zaplodne stanice nastati u jednom stadiju iz- 
nimka od konstantnosti broja kromosoma, t. j. da mora biti ne- 
kakvi proces, kod kojega se broj kromosoma reducira na polo- 
vicu. Do istoga je zaključka došao Weismann nešto prije 
(1857.) sa sasma teoretskoga gledišta. Svaki individuum baštini 
razan broj svojstava od svojih roditelja. Nadovezavši na razma- 
tranje de Vriesovo, da moraju imati ova svojstva vidljive, 
tvarne nosioce, držao je Weismann, da mora biti u staničnoj 
jezgri toliko tih tvarnih nosilaca, koliko je svojstava baštinio in- 
dividuum od svojih roditelja. Ti bi nosioci imali biti dijelovi 
kromatina t. zv. djedovske plazme ili ide (Ahnenplasmen). Kako 
bi se oplodnjom u svakoj generaciji podvostručio broj djedovskih 
plazmi, mora se u svakoj generaciji njihov broj reducirati na 
polovicu. Weismann je mislio, da se ta redukcija mora i vi- 
djeli. Različiti su ga razlozi doveli na misao, da su one dje- 
dovske plazme ili ide identične s kromatinskim zrncima, što se 
vide u kromatinskom koncu. Svaki kromosom sastoji od većega, 
