Naučne 1 različne vijesti. 
Hatschekova hipoteza o nasljedstvu.') 
Obično se misli, da je G. Wolff (1735—1794) prekinuo 
raspru između evolucijonista (nauka o preformaciji) i epigenetičara 
dokazavši jasno, da je ontogeneza epigenetička. Međutim nalazimo 
i poslije Wolffa, sve do najnovijega doba, teorija o razvoju, 
koje su u principu evolucijonističke i ako ne onako izrazito kao 
one Swammerdama, Malpighija (ovilisti))iSuwenhoeka 
(animalkulist). Tipičan je primjer takove teorije Weismannova: 
slične su u principu teorije: Darwinova (1578), Naegelijeva 
(1584), de Vriesova (1889). Tim teorijama sasvim je protivna 
hipoteza Hatsehekova. Potpuno je epigenetska, a izvedena je u 
duhu fizijoloskom na najširoj bazi. 
Hipoteze su neizbjezive; koja nam najviše tumači a najmanje 
pretpostavlja, tu akceptiramo. Ovim zahtjevima odgovara od svih 
teorija o nasljedstvu ponajbolje Hatsckekova teorija odnosno 
hipoteza, a najnoviji su prigovori (L. Plate u „Biologisches Cen- 
tralblatt 1906.) u najbolju ruku pretjerani. 
Polazi se od činjenice, da se cijeli životni proces temelji 
na izmjeni tvari (Stoffwechsel). Veliki i komplicirani biomole- 
kuli vrlo su promjenljivi. Pojedine se atomne grupe otcijepljuju 
(disimilacija), a druge se opet vežu (asimilacija), to je fizična pro- 
mjena konstitucije biomolekulà. Pri tome se razlikuju dva glavna 
procesa: proces rada (ergatski) i proces rasta (generativni). Mo- 
lekuli, na kojima se odigrava ergatski proces, zovu se ergatili (Ergt), 
a nosač generativnoga procesa generatil (Gen). Rad ergatila ka- 
1) Prof. Berthold Hatschek: Hypothese der organischeniVererbung. 
Ein Vortrag. Leipzig 1905. 
2) Ovilisti su držali, da se gotova, samo vrlo umanjena životinja u 
jajetu, a animalkulisti, da se u sjemenu nalazi. 
