Novi prilozi hrvatskoj flori. 

 III. Bijele stijene. 



Izučavanjima flore naših gora i planina započelo se početkom 

 XIX. vijeka na veličajnom Velebitu, a započeli su njima tudjinci. 



Magjarski profesor Pavao Kitaibel krenuo je prvi puta u 

 Hrvatsku g. 1792. i na svojim je izučavanjima segnuo do Rijeke. Ovo 

 putovanje bijaše preteča velikog i dalekog putovanja, koje je podu- 

 zeo g. 1801. iz Budima u doba, kad se je mučno i teško i u nas 

 putovalo u pc:'^lie selo. Imao je odličnog suputnika grofa Franju 

 Adama Waldsteir. ? i slikara Schütz a, koji je obim botaniča- 

 rima pomogao svojim kistom, da su mogli stvoriti onakovo djelo, 

 kao što bijaše u folio formatu štampano remek-djelo „Descriptio- 

 nes et Icones Plantarum Rariorum Hungariae" od kojega 

 je II. dio štampan u Beču g. 1805. 



U II. dijelu opisuju od p. I.- XXXII. s geografske strane Hr- 

 vatsku, a od p. XXVII. u odsjeku „Status Florae" govore o šu- 

 mama crno- i bjelogorice i o njihovim sastojinama, pa su nam već 

 onda zabilježili ime „C zeri je ni Javor", koje ime za Acer obtiisa- 

 tum i danas živi u narodu. 



Od stranice XXV11I.— XXIX. izbrajaju subalpinske i alpinsko bilje. 

 Tu čitamo n. pr. imena: /l^/'oste alpina, Poa alpina, Scabiosa graminifolia, 

 AlchemilLa alpina, Primala viscosa, Soldanella alpina, Thesium alpinum, Eiyngium 

 alpinum, Heraclcnm alpinum, Allium viciorialis, Uvularia amplcxifolia, Ce'rastinm 

 alpinum, Potentilla clusiana, Dryas ocfopetala, Epimedium alpinum, Anemone al- 

 pina, Bartsia alpina, Thymus alptnus, Scutellaria alpina, Anabis alpina, Scorzo- 

 nera rosea, Rhamnus alpinus, Daphne alpina, Sonchus alpinus. Cacalia alpina, 

 Hieracium villosum, Achilllea clavennae, Polypodium lonchitis et aculeatum.^) 



Ovim skupocjenim djelom upoznali su Waldstein i Kitai- 

 bel botaničare sa mnogom rijetkom biljkom iz naše alpinske flore, 

 od kojih bijaše većina „nova" i prvi puta oslikana i opisana. Ge- 

 ografskim opisom ovoga djela upoznali su strani svijet i sa Hrvat- 

 skom, upozorili na njezinu bogatu i različnu alpinsku floru, za koju 

 su se od onda počeli zanimati i strani botaničari i zanimaju se i 

 danas tako živo, da možemo mirne duše reći, da je naš Velebit, ako 

 i golem i veoma člankovit, s florističke strane u domovini i monar- 

 kiji najpoznatija planina. 



Lani je prošlo 111 godina, da su Wald stein i Kitaibel 

 pronijeli ime Velebita i Hrvatske učenim svijetom i zato glede alpinske 

 flore Velebit zapada „prvenstvo". 



' Kod nekojih su biljaka pribilježili, da su ih našli i kod Diaganića, Ozlja, 

 Slunja, Priboja, Korenice, odkuda su krenuli na (jolu Plješivicu. Za Krbavu bi- 

 lježe i Mrsinj, za Velebit, koji zovu „Velebić", vrhove Badanj, Debelobrdo, 

 Visočicu, Samar. Obojene biljke, koje su tako vjerne, kao da su žive, predo- 

 čuju vrstu u naravnoj veličini, a nekoje su table i metar duge, po metra široke. 



