159 



F. Koch : Prilog geološkom poznavanju Požeške gore 

 (Különlenyomat a magv- kir. Földtani intezet 1916. Evi jelenteseböl) Budapest 1917. 



Rasprava je napisana u hrvatskom, njemačkom i mađarskom jeziku, a 

 zadaća joj je podati preglednu sliku o stratigrafijskim elementima i o tektonskoj 

 Izgradnji Požeške gore. Iza kako je autor u kratko progovorio o geološkoj 

 gradi zapadno-slavonskog gorja, prelazi na detaljno opisivanje Požeške gore. 

 Najstarijim geološkim udom označen je gnajs i tinjčev škriljevac.Mezozoicum 

 zastupa lih gornja kreda. Od tercijarnih tvorevina spominje se oligocen, 

 koji je raširen u većem opsegu, dok su neznatno zastupane miocenske i 

 pliocenske (k onger ij sk e) naslage. U oligocenskim naslagama našao je 

 autor otisaka listova od Cinamomiim lanceolatum Ung. — a na mnogim mjestima 

 nailazimo u njima i na slojeve uglja. Do nedavna iscrpljivao se je ugljen iz 

 rovova kod Majdana. 



Eruptivno kamenje motrio je autor južno od Požege u zoni, koja je 

 14 kim. duga, a 2 kim. široka, te se prostire od zapada na istok. Kamenje je 

 veoma rastreseno. Kod Blackog dolazi u njem ! i m o n i t, koji po Haueru sa- 

 držaje 4-7 kremične kiseline i gline, 90'9 željeznog oksida i 4 4 vode i tragova 

 vapna. Vrijedi spomenuti, da je autor u krednom vapnencu zapazio prve po- 

 četke kršnih pojava kao što su malene vrtače, počeci postanka špilja — te po- 

 jedine oblike otapanja. 



Raspravi dodan je kratki pregled sveukupnih geoloških opažanja Po- 

 žeške gore. F. Siikije. 



E. Lange : Zum AlterderNeoschwagerinen führe ndenDolo- 

 mite der Grossen Pakle nica, Norddalmatien. Verh. d. k. k. geol. 

 Reichsanst. Wien, 1917. Nr. 10. — Najstarije naslage u Velebitu nalazimo u 

 gornjim dijelovima Velike i Male Paklenice. Ove naslage sastoje od svijetlih i 

 sivih dolomita i dolomitičnih vapnenaca, a uz ove nastupaju na raznim mjestima 

 crni škriljavci, vapnenci i glineni škriljevi. Geološka starost ovih naslaga je po 

 R. J. Schubert u gornji karbon, i to srednji i najgornji odsjek gornjega kar- 

 bona. E. Lange kaže, da je starost tih Neoschwagerina - AolomM'd, koju je 

 Schubert odredio na temelju nekih foraminifera, dvojbena. U doba naime, 

 kada je Schubert izradio svoju radnju, bile su od roda Neoschwagerina poznate 

 samo dvije vrsti, pa zato Lange dvoji o tome, dali je Schubert imao pred 

 sobom baš Neoschwagerina craticulifera Schw., jer poznajemo danas više ovoj 

 sličnih vrsti iz perma na Sumatri. Snmatrina Annae V., koju Schübe rt spominje 

 iz Neoschwagerina- vdi^ntncd južne Dalmacije, govori za najgornji perm, a isto 

 tako su i Glomospira pusilla te Gl. miliolides permske vrsti. Lange zaklučuje 

 „da nije paleontološki dokazano, da bi ono kamenje moralo biti karbonske 

 starosti. Isto tako, da nemi basprikorna dokaza, da je općeniti značaj forami- 

 nifera i vapnenih alga permski, pa da do sada nema paleontološkog razloga, 

 koji bi nas nukao onim dolomitima pripisati predpermsku starost". Lange ko- 

 načno kaže, da je istina valjda po sredini, te da bisno mogli u Neoschwage- 

 rina - naslagama. Dalmacije nazrijevati ekvivalenat permu. — Istina je, da za 

 starost ovih Neoschwagerina - dolomita u Velebitu nemamo dosta paleontoloških 

 dokaza, no već je Schubert dokazao, da ispod tih dolomita dolaze naslage 

 gornjega karbona, a na dolomitima da leže permski vapnenci, pješčenjaci i 

 gromače. Analogni odnošaji dokazani su kasnije i na sjevernom podnožju Vele- 

 bita, (F. Koch: Tumač geol. karte Medak - Sv. Rok i Pag; Vijesti geol. povjer; 

 Izvještaji o detaljnom snimanju lista Karlobag - jablanac u „Jahresber. d. k. ung. 

 geol. Reichsanst." Budapest, 1911-1915.) gdje na srednjem i gornjem odsjeku 

 gornjega karbona leže isti vapnenci i dolomiti sa vapnenim algama i Neoschwa- 

 gerinama, a na ovima slijedi debeo nasioj permskih (permo'<arbonskih) pješčenjaka, 

 gromača i škriljeva. Prema tomu bi ovi Neoschwagerina - dolomiti mogli biti 

 najgornji karbon ili pače donji perm, ako spomenuti permski pješčenjaci pripa- 

 daju gornjem permu a ne donjemu (paleodiasu), no za to nam danas još manj- 

 kaju sigurni dokazi. E. Lange nije uzeo u obzir noviju literaturu, jer bi inaĆe 

 bio našao, da je već Schubert (Eriäuter. z. geol. Karte Medak - Sv. Rok. Wien, 

 1910. Nr. 116, p. 4) glede ovih Neoschwagerina - <\o\om\ia rekao: „Da jedoch 

 Neoschwagerina craticulifera vielfach bereits als für permische Schichten leitend 

 angesehen wird, ist es nicht unmöglich, dass diese obersten fossilführenden 

 paläozoischen Gesteine des Velebit bereits permokarbonisch oder unterpermisch 

 sein könnten". 



F. K. 



