DRUŠTVENE VIJESTI. 



Poziv. 



Velika je neprilika u prirodopisu sa nomenklaturom (ime predmeta) a 

 i sa terminologijom (znanstveni izraz). Svako izdanje školske knjige, znanstvene 

 i popularne rasprave, članci donose dosta promjena na nepriliku učenika i uči- 

 telja i svakog čitatelja, stvara konfuziju ili bar znatnih poteškoća. 

 •V Sve to osjećaju i pisci i čitatelji, govorilo se o tom više puta, a i pisalo,, 

 ali to je sve premalo. Treba tu snažnije zahvatiti radom. 



„Glasnik" naš i naša „Priroda" sa hiljadama naših pretplatnika s punim pra- 

 vom traže od nas, da i o tom vodimo računa. Hrvatsko prirodoslovno društvo 

 želi postaviti za svaku struku odbor zagrebačkih članova a zamoliti potporu 

 izvanjih članova za sudjelovanje oko tog posla. 



Nadamo se učiniti time uslugu našim članovima, uslugu školskoj vlasti, 

 uslugu strukovnjacima. 



Molimo sve naše članove za pomoć! 



Zapisnik 



XXVIII. glavne redovite godišnje skupštine »Hrvatskog Prirodoslovnog društva 

 u Zagrebu«, držane dne 24. februara 1918. u 10 sati prije podne u prostorijama. 



društvene zvjezdarnice. 



Predsjeda predsjednik dr. Fran Tucan, zapisuje tajnik dr. Nikola Fink. 

 Prisutno 60 članova društva. 



Predsjednik otvara skupštinu ovim riječima: 



Gospodje i gospodo! 



Pošto se sakupio dovoljan broj članova, otvaram ovu redovitu glavnu 

 godišnju skupštinu, te mi je u prvom redu ugodna dužnost pozdraviti gospodje 

 i gospodu, što se okupiše u tako lijepom broju, da saslušaju izvještaje o radu 

 i djelovanju našega društva u prošloj godini. A uvjereni smo, da će s našim 

 radom i djelovanjem biti zadovoljni. Mi dolazimo pred vas vedra čela svijesni^ 

 da smo ispunili svoju dužnost, da smo u punoj mjeri iskupili ono povjerenje, 

 koje ste nam na zadnjoj glavnoj skupštini dali, mi se radujemo, da smo uza 

 sve neprilike, kojima nas ovaj nemili rat bije, mogli ispuniti svoje obećanje, 

 da ćemo svim silama nastojati, da naše društvo korakne snažno napred. Ra- 

 dili smo, koliko su to dopuštale sile naše, a vazda nam je rad provejavala lju- 

 bav spram prirodnih nauka i osjećaj, da su te nauke važan činbenik u kultur- 

 nom pridizanju čovjeka. Uspjeha smo imali, jer je taj rad naišao na potpuno 

 razumijevanje kod svih slojeva našega naroda, to nas je razumijevanje bodrilo» 

 te smo naše djelovanje u minuloj godini znatno razgranili. A nije to išlo baš 

 olako. Jer dok smo s jedne strane izvrgnuti žestokim napadajima reakcionarnih 

 elemenata, kojima je svaki tračak slobodoumnoga djelovanja zazoran, dotle 

 s druge strane, makar neznatne, moramo da slušamo prigovore, da nam se rad 

 tobože udaljio od strogo naučne metode, one nesretne metode, koja se uvukla 

 medju naše strukovnjake iz njemačke nauke, pa nikako neda, da se naša nauka 

 onako razvije, kako to odgovara našim narodnim potrebama. Ali mi iskreno 

 priznajemo, da zaista upiremo sve sile, kako bismo oslobodili našu nauku od te 

 tudjinske ukočenosti i beživotne formalnosti, koja je jedina skrivila, da su pri- 

 rodne nauke ostale kod nas potpunoma nepoznate i da je uspjeh prirodoslovne 

 obuke u našim školama minimalan. Mi se držimo načela, da i u nauci valja da 

 dodje do izražaja narodna individualnost, narodni karakter, jer samo na taj 



