f Antun Heinz. 



Scientia amabilis zovu je, nju, botaniku nauku o bilju. Mila 

 nauka, koja proučava čitav golem svijet, što svojim lijepim bojama 

 i miomirisom svraća na sebe pozornost čovjekovu. I kod nas je na- 

 šla svojih štovalaca, florista, koji doduše ne zadjoše u suštinu života 

 i ustrojstva biljnoga svijeta, već se zadovoljiše da promatraju njegovu 

 vanjštinu, koja je naravski preraznolika i za pojedinu biljku karakte- 

 ristična. S brda i s dola sabirali su biljke, determinirali ih, nailazili 

 na nove vrsti i suvrstice, konstatirali, da dolaze u planinskim kraje- 

 vima, da se šire niskim dolovima, kraj potoka, močvara, no rijetko 

 su se kada pitali, koji uvjeti i tla i klime i svijetla i topline omo- 

 gućuju razvoj i život tih njihovih miljenica. I akademijske su „ras- 

 prave" pisali ističući vanjštinu biljke, opisivali joj struk, lišće, cvijet 

 pa polažući toj vanjštini osobitu važnost, konstatirali, da neka ruža 

 (zovu je na pr. Rosa sphaeroidea) ima „frutex altus, cortex virens 

 in una parte rubescens . . ," i da raste in collibus et dumetis sat 

 frequens circa Bienik, Remete, et Alirogoj prope Zagrabiam". 1 dugo 

 se u nas njegovala „scientia amabilis" u tom smjeru, pa tek osnut- 

 kom naše univerze počela se i kod nas njegovati botanika kao stroga 

 nauka, pozvavši u pomoć potrebite nauke, fiziku i kemiju, koje će 

 da pomognu odgonetati tajnu života biljke i gradje njezina tijela, 

 njen odnos spram izvanjih faktora. Rasadnikom te nauke bio je u 

 nas Antun Heinz, čovjek vanredna uma, silne erudicije i neobična 

 govornička dara. 



Priroda sa svim svojim tajnovitim pojavima, što tako snažno 

 djeluje na čovjeka, sasvim ga je uza se privezala, i on zalazi u tajne 

 da im nadje uzroke i posljedice, da razgali velo, što ga je priroda 

 satkala, da njim prevuče djela svoja. Proučava biljni svijet i to naj- 

 radije onaj sićušni, jednostanični svijet bakterija, za koje se otima i 

 zoolog i botanik, kao da je moguće povući granice izmedju biljke i 

 životinje. „Što su ti bakteriji, što nastavaju u neizmjernim masama 

 lice naše Zemlje, dubine njezinih mora i nedohvatno visoke slojeve 

 njezine atmosfere? Odakle su, kakovo im je lice, kakova gradja, kako 

 se množe, čim se hrane, kako utječu na ostali živi i neživi svijet, 

 pa i na samoga čtivjeka, kakova ih zapada zadaća u ekonomiji sve- 

 ukupne naše prirode? Na neka od tih pitanja odgovara u svojoj 

 studiji: „ima li bakterijski organizam obilježje prave stanice?" Pa 

 da jasno odredi svoje stajalište, izjavljuje, „da prave bakterije nemaju 

 citoplazme u smislu, kako je imaju stanice drugih viših biljka i ži- 

 votinja, citoplazme dakle, koja bi oštro odlučena bila od središnjega 



