118 



Velika njegova sprema uopće u botanici, a ne samo u bakteri- 

 ologiji, jasno izbija iz njegovih brojnih stručnih rasprava, koje su 

 razasute što po „Glasniku" hrv. prirodoslovnoga društva, što po 

 inostranim strukovnim časopisima, a nešto ih je nači i u „Radu" 

 jugoslavenske akademije, kojoj je bio dopisujućim članom. 



Već mlad dolazi kao profesor na zagrebačku univerzu. i tu 

 okuplja oko sebe omladinu, da joj bude učiteljem i drugom. Rijetki 

 su profesori ne samo kod nas, nego i drugdje, koji su s tolikom 

 ljubavi i za nauku i za omladinu radili kao nastavnici. Kad je stupio 

 na katedru, pa svojim plamenim okom pogledao na auditorij, sve je 

 je utišalo, a on pun života razgalio dušu svoju i priča, tumači, a mi 

 njegovi učenici, gutamo svaku riječ i obogaćujemo znanje svoje. Vje- 

 štinom umjetnika razjašnjuje nam gradju biljne stanice, akt oplodnje, 

 fiziološke funkcije pojedinih organa, oživljuje sitnu biljku i dočarava 

 nam biljni svijet, u kom najednom vidimo iste one zakone, što vla- 

 daju i životom životinjskim; vidimo biljku, gdje se probija kroz ži- 

 vot, gdje nailazi na jednake jade i nevolje, što ogorčavaju i naše 

 žice ali zapažamo, kako u tom životu i ona, baš kao i mi, nalazi i 

 mnogo srećnih momenata, vedrih dana, koji nam napunjaju dušu za- 

 dovoljstvom. Tako nas je on učio, tako nas ie on privlačio k prirodi, 

 znajući dobro, da samo u poznavanju prirodnih zakona možemo, 

 prosvijetliti um svoj i zagrijati srce za sve, što je lijepo i plemenito. 

 A kad bi došli dani svijetla proljeća i toplih sunčanih zraka, a gr- 

 mečki, polja, livade i šume stale da se bude, zelene i cvjetaju, eto 

 njega sa četom svojih učenika, gdje obilazi obronke Zagrebačke 

 gore, da u krilu prirode osjete zajedno s njim svu jačinu života, što 

 vri u razbujaiim sokovima zelena bilja. 1 vidimo neku slatku harmo- 

 niju, što vlada izmedju jata kukaca i miomirisna cvijeća, on nas upo- 

 zoruje na medjusoban odnos toga dvoga, upozoruje na oplodnju cvi- 

 jeta, koja nas tako lijepo podsjeća na oplodnju kod najsavršenijih 

 bića, upućuje na kemijski sastav tla, o kome ovisi uspjeh biljke, na 

 okoliš, kome se biljka prilagodila, te u suglasju s njim stvara svoje 

 organe, koji će joj omogućiti opstanak. 1 mnoge i mnoge je tako odu- 

 ševljavao za prirodne nauke; mogli bismo reći, čitavu jednu gene- 

 raciju jugoslavensku on je u botanici odgojio, jer k njemu su dola- 

 zili na predavanje ne samo slušači Hrvati, nego i Srbi, a pogotovo 

 Bugari. Svi su ga štovali i ljubili, kao što je i on sve ljubio, jer 

 njegova duša napojena harmonijom, što vlada u prirodi, nije mogla 

 da drugačija bude, nego ognj šte ljubavi. Bio je čovjek i tražio je, 

 da se u nama razvije svom snagom u prvom redu čovještvo. Zato 

 nije bio nacionalac. On je u ljudima vidio samo braću i mislio je, 

 kad će doći do „samoodredjenja individua". 1 baš zato ne samo da 

 je shvaćao naše robovanje centralnim vlastima, nego ga je ono bo- 

 ljelo. Kad je bio za aneksione krize sa zagrebačkim univerzitc-tlijama 

 u Beogradu, doveo ga jedan časnik na Kalimegdan i oni uprli po- 

 gled preko Save, tamo, gdje braća robuju. Sa zemunske strane koči 

 se milenijski spomenik, što li, a na njem dvoglavi orao, simbol jada 

 naših. Vidi se na očima jednoga i drugoga, kako osjećaju, da je 

 ona dvoglava orlušina sve nas zarobila, pa dok mu ne polomimo 

 krila, nema sreće nama. 1 najednom će srpski častnik da prekine 

 šutnju: Vidiš li onog tukca dvoglavoga? Prvi kuršum njemu je na- 



