142 



u ognjištu, ako naši instrumenti ubilježe njegove longitudinalne valove P još u 

 udaljenosti od 12000 km; ovdje nije ni disperzija ni apsorbcija u račun uzeta, 

 jer to kanim u posebnoj radnji da obradim. 



Ova nam istraživanja jasno kazuju, od kolike vrijednosti su rezultati sizmo- 

 logije za geofiziku i geologiju. Autoreferat 



S. Mohorovičić: Aerologijska studija iz kotorskoga zaljeva uz neke op- 

 ćene primjedbe. („Rad" 217. Str. 1—107; jugoslavenska akademija znanosti i 

 umjetnosti u Zagrebu, 1917.). 



Aerologische Studien aus der Bucht von Kotor (Bocche di 

 Cattaro) nebst allgemeinen Bemerkungen. („Bulletin" S v. 8. der 

 südslawischen Akademie der Wissenschaft und Kunst in Zagreb 

 (Kroatien), 1917.). 



Pisac imao je prilike, da za opsade Lovčena, istražuje zračne struje s po- 

 moću pilotnih balona u prednjemu dijelu kotorskoga zaljeva. Osobitu pažnju 

 svratio je dvjema, u našemu primorju najčešćim vjetrovima, buri i jugu (scirocco) 

 te pokazao, do koje visine oni sežu, što do sada nitko još mjerio nije. 



Bura segne često i do velikih visina od preko 4— 5000 m, dok je t. z. 

 crna bura posve lokalne prirode, te rijetko premašuje visinu od 500 m. Ka- 

 rakteristično je kod bure, da ona puše „na udarce" (refoli); radi toga pisac 

 pomno proučava nemirnost (Böigkeit) zraka i njene uzroke (priroda naše at- 

 mosfere, neravnost površine zemaljske, velika razlika brzine ili smjera vjetra 

 u dvim susjednim slojevima, te tehnička stabilnost pojedinih slojeva zraka), 

 te postavlja elementarnu teoriju udaraca vjetra. Tako dolazi na pr. do zaključka, 

 da udarcima bure su uzrokom virovi horizontalne osi, koji se jedan za drugim 

 (u određenim razmacima vremena) „valjaju" niz brda prama moru u smjeru 

 okomitom na svoju os. Trajektorije čestica pokazuju, da u uzduhu, 

 osobito blizu površine zemlje, nastaju valovi najrazličitijih 

 oblika, te dolazi do zakona, kako oni djeluju na aeroplan. Udarci vjetra na 

 zemaljskoj površini jesu nužno horizontalni i vertikalni u isti čas, t. j. dok ja- 

 kost udaraca vjetra raste, spuštaju se zračne čestice k tlu, naprotiv kad njegova 

 jakost popušta, dižu se one u vis. Giba li se za nemirna vjetra aeroplan sa 

 vjetrom, tada će se blizu tla podupirati vertikalna i horizontalna komponenta 

 vjetra u svome djelovanju na aparat; giba li se aparat protiv vjetra, tada će 

 se njihova djelovanja uništavati. Pisac mogao je na raznim vojnim uzletištima 

 uvjeriti se i sam o ispravnosti ovoga, iz teorije izvedenoga zakona. 



Jugo (scirocco) također ne seže do velikih visina, te je piscu uspjelo 

 dokazati, da visina sekundarnih ciklona, što nastaju nad Jadran- 

 skim morem, varijira između 1000 i 2000m. Radi toga se cikloni, kad 

 pređu zimi na hladni i visoki Balkan, većinom vrlo brzo izgube. 



Posebni je odsjek namjenjen Sandströmovoj teoriji strujanja uzduha, te 

 se pokazuje jedna čisto grafička metoda za konstruiranje crta strujanja u oku 

 ciklona (vrtloga) bilo kakovog ovalnog oblika. Još nam ovaj odsjek daje crte 

 strujanja za četiri tipska vjetra: za bnru, za crnu buru, za jugo (scirocco) i za 

 zapad (maestrale). 



Monografija sadržaje još, osim nekih matematskih razlaganja o proganja- 

 nju pilotnih balona, numeričke rezultate mjerenja te mnogo slika i tablica. 



Autoreferat. 



Franz Nopesa: Karsthypothesen. (Verhandl. d. k. k. geol. Reichs- 

 anstalt. 1918. No. 5.) 



Općenito o kršu kao i o pojedinim krškim pojavima i njihovu postanku 

 pisano je u posljednjih dvadeset godina veoma mnogo. Svaki novi autor po- 

 stavlja i nove nazore, zagriiava se novim teorijama, a podvrgava oštroj kri- 

 tici sve ono, što je u istom pitanju pisano od drugih autora. Naročito o hidro- 

 grafijskim prilikama u Kršu pisalo se je već toliko, da bismo s pravom mogli 

 ustvrditi, da je o tom pitanju napisana već čitava biblioteka djela. Premda je 

 pojava krša u biti svojoj zapravo vrlo jednostavna, učinili su je kroz dugi niz 

 godina baš autori sami složenom i kompliciranom tako, da se je i onomu, koji 

 je dosada revno pratio svu tu t'teraturu o Kršu danas teško snaći u tom ogrom- 

 nom kaosu nazora i mišljenja. Čini mi se, da glavni razlog toj velikoj razlici u 

 mišljenju nastaje tim načinom, što većina autora promatra tek pojedine krške 

 predjele i onda na temelju tog promatranja stvara općene zaključke. — 



