143 



U istu pogriješku držim, da je upao i naš autor, jer je promatrajuć tek 

 manji kompleks krša pokušao na temelju tog promatranja stvoriti neke općene 

 zaključke o postanku krških forma. — Autor razlaže u kratko u početku svoje 

 rasprave o najznatnijim nazorima Cvijiča, Grunda, Katzera, Martela, Waagena 

 i Terzhagi-ja, podvrgavajuć ih kritici i naglašujuć, kako ga ne mogu zadovoljiti 

 i kako svoja promatranja ne može s njihovim shvaćanjem dovesti u sklad. Naj- 

 bliži mu je od svih autora po vlastitom priznanju Terzhagi. — Tom prilikom 

 valja mi ali odmah naglasiti, da baš radnja ovog potonjeg ne pruža po mišljenju 

 odličnog poznavaoca Krša u nas prof. Ferde Kocha onoliko vjere i pouzdanja, 

 koliko joj ga pripisuje naš autor. 



Kao podlogu za svoj studij uzeo je Nopcsa predjel na sjeveru Albanskih 

 Alpa. Na temelju promatranja općenih hidrografijskih prilika i međusobnom vi- 

 sinskom odnošaju pojedinih srednjih nivoa, stvorio je zaključke o cirkulaciji vode 

 u Kršu. Upozorava na razliku cirkulacije u uskim rasjelinama prema onoj u ši- 

 rim pukotinama. Istina je, da su i drugi autori upozorili na te razlike, ali ih 

 nisu doveli u tako usku vezu sa stvaranjem ponora, malenih caiiona itd. Na 

 istoj podlozi dijeli autor Krš u zreli i nedozreli Krš i dokazuje, da u hidrograf- 

 skom pitanju ne postoje između nazora Grunda i Katzera, tako velike razlike, 

 kako se to u prvi m.ah čini, jer se Katzerovi nazori s opažanjima u zrelom, a 

 oni Grunda s opažanjima u ned.ozrelom Kršu pokrivaju. Prema tome se ti na- 

 zori u glavnome ne isključuju. Članak je pisan kratko i zbijeno, te se na mnoge 

 zanimive pojedinosti i originalne misli ne mogu osvrtati. Bila mi je zadaća inte- 

 resirane upozoriti nanj. F. Suklje. 



J. Cvijić: Hydrographie souterraine et evolution morphologique du Karst. 

 (Extrait du Recueil des Travaux de l'lnsütut de Geographie alpine Tome VI. 

 fasc. 4. 1918) Grenoble imp. Allier Freres 1918. 



U historijskom se predgovoru tiče autor dviju glavnih, a suprotnih hipo- 

 teza : s jedne strane hipotezu A. Grunda i A. Pencka, koja preponira „plohu 

 stagnirajuče podzemne vode" i s druge strane hipotezu F. Katzera i E. A. Mar- 

 tela po kojima eksestira samo voda, koja podzemno teće. Dalje aplicira „ciklus" 

 erozije što ga je W. M. Davis konstatirao za impermeabilno tlo, na permeabil- 

 nost Krša. 



U prvom dijelu spominje autor postanak „des vallees mortes", pa kako 

 su tekućice površinske postale podzemnim tekućicama, onda pregledava špilj- 

 ske tekučice i periodijska jezera u Kršu, pak dolazi prema ovim razmatranjima 

 do zaključka, da imamo tri hidrografske zone u Kršu: la zone seche, la zone 

 de transition hydrographique i la zone constamment parcourue par l'eau. Onda 

 dodaje neke iznimne i neke složene slučajeve. 



U drugom dijelu opisuje autor razvoj krške morfologije, prikazuje opće- 

 niti značaj erozije kemičke i mekaničke u Kršu, pak o njihovoj razlici po po- 

 stanku; tu razlikuje sjeverno evropski Krš od mediteranskoga. Na koncu do- 

 daje opis oblika dinarskoga Krša, pa tumači postanak krških polja. 



Dvadeset i šest lijepih slika objašnjuje tumačenja autorova, a na koncu 

 je dodan vrlo instruktivan dodatak o oblicima na dinarskom Kršu i to površin- 

 ski oblici i podzemna hidrografija. 



Dr. M. Senoa. 



Höhlenstudien. (Mit 9. Abbildungen im ungarischen Text.) von Dr. Eugen 

 Cholnoky. Barlangkutatäs. (Höhlenforschuug). Bd. V. Hft. 3—4, 1917. 



U radnji nastoji autor na temelju vlastitih studija, kao i opčenoga dosele 

 poznatoga znanja o pećinama, svrstati pećine u okvir sveukupne hidrografije. 

 Cijela radnja podijeljena je u četiri poglavlja sa konačnim zaklučkom. 



I. dio. Razvoj pećina. U razvoju pećina označuje pisac, kao glavni 

 faktor, djelovanje vode na kamenje, od kojih su pećine izgradjene. Pisac pri- 

 spodablja pećinu s riječnim vodotokom, jednoj riječnoj dolini, pak i ovdje ra- 

 zlikuje gornji, srednji i donji vodotok. Spiljski potok, koji nosi karakter gornjeg 

 vodotoka, tvori uske pećine poput propasti, pak djeluje samo u vertikalnom 

 smjeru, dok je horizontalno djelovanje vrlo neznatno. Kod pećina sa srednjim 

 vodotokom raširuje se dno pećine, što je razlogom, da se cijeia pećina proširuje 

 stvarajući ogromne hodnike i dvorane. 



Napokon kod donjeg vodotoka dno se pećina zasiplje ruševnim materijalom 

 i potočnim nanosom. Sve ove pojave dogadjaju se vrlo polagano a u uskoj su 



