144 



svezi sa pukotinama, raznom tvrdoćom, topivosti i kohezijom kamenja, kao i 

 medjusobnom položaju istoga. 



U daljnem razvoju prelaze postepeno pojedini stadiji jedan u drugoga, 

 izgradjujuć tako dno i strane pećine, dok ne nastupi neko prividno ravnovjesje 

 u izgradnji, koje odaje pojave, kao da je ciklus stvaranja pećina dovršen. Nu 

 tome nije tako, jer sada uzima autor u obzir meteorne vode, koje kao vode 

 nakapnice prolaze kroz stijene pećina rastvarajući iste, i tako nastavljaju djelo 

 izgradnje dalje. Time u svezi tumači autor i postanak dolina (vrtača), kao i 

 pećinastih dimnjaka (aven). Postanak dolina pripisuje odozgor djelujučem uru- 

 šanju pećinastih svodova, dok postanak avena proizvadja rušanje, koje napre- 

 duje ozdola gore. 



II. Postanak pećin a. U ovom dijelu raspravlja pisac poglavito o hidro- 

 grafijskim prilikama Krša i pećina, iznašajući tom prilikom već poznate teorije 

 od Grunda, v. Knebela, Cvijića i Pencka. Rezultat tih njegovih opažanja sastoji 

 se u zaključku, da je kod razvoja pećina važan faktor dizanje odnosno spu- 

 štanje erozijone baze pećina. 



Prikazuje slikovito postanak pećina, uslijed djelovanja podzemnih voda 

 na bazu pećina, uzimajuć u obzir podzemne kao i meteorne vode. Da !i kod 

 razvoja pećina sudjeluje jače mekanička ili kemijska erozija, nije dosele po- 

 znato; činjenica je veli pisac, da u pukotinama napunjenim vodom, jače djeluje 

 kemijska erozija, dok mekanička erozija od veče je djelatnosti u večim prosto- 

 rijama pećina. U ovom dijelu tumači pisac još i postanak submarinih vrela duž 

 jadranske obale, poglavito onih u Bakarskom zaljivu. Da ta vrela izbijaju ispod 

 nivoa morskoga, razlog je po mišljenju pisca u tome, što se ruševni mate- 

 rijal obronaka, kao i onaj iz pećina slijepi djelovanjem spiljskih voda u 

 vapnenu breču, i time preloži vrelo svoj izlaz dublje — dakle ispod razine 

 morske. Pisac ovdje naglašuje, da je tumačenje o postanku submarinih vrela 

 dosele bilo nepoznato. 



III. Preobrazba pećina usIi je d spuštanja erozione baze, 

 Baza pećina pada sa urezavanjem riječne doline u odnosnim gorskim trupinama. 

 Normalno urezavanje spiljskoga potoka, ne može usporedo teći sa erozijem 

 otvorenoga riječnoga vodotoka, što je uzrokom, da dno pećine postane nadvi- 

 seće, a voda uslijed toga ponire dublje t. j. do nivoa otvorenoga riječnoga vo- 

 dotoka. Kada pak otvoreni riječni vodotok stupi u stadij mirovanja, može u ni- 

 vou vode podzemnice doći do razvoja nove pećine. 



IV. Prebrazba pećina uplivom drugih nekih faktora. U prvom 

 redu veli pisac dolazi ovdje u obzir mijena u množini godišnjih oborina, koje 

 su se od pliocena ovamo znatno mijenjale. Zatim su važne i zanimive pojave 

 koje su prouzrokovane promjenama voda, koje su nadošle u područje krša iz 

 stranih, područja. Daljni jedan faktor bila bi siječa šuma u području krša; pošto 

 u pošumljenom predjelu oborine laganije prolaze u tlo no u golom kršu, što je 

 povodom, da je voda podzemnica u ošumljenom kršu izvrgnuta manjim oscila- 

 cijama, no u golom kršu. Tvorba siga mijenja takodjer pećine, jer više puta 

 ispuni cijeiu pećinu sigama. 



Zaključak. Ovdje autor u kratkim crtama rekapitulira prva četiri po- 

 glavlja i kaže: „Aus diesen Darstellungen geht hervor, dass die Erforschung 

 der Höhlen nicht infolge dort gemachter Funde für die Wissenschaft von Be- 

 deutung ist, sondern dass Höhlen auch vom Gesichtpunkt der physikalischen 

 Geographie ein eingehendes Studium verdienen". 



/. Poljak. 



Dr. V. Vouk: Nauka o životu bilja. (Biologija bilja. Znanstvena djela 

 za opću naobrazbu. Na svijet izdaje jugoslavenska akademija znanosti i umjet- 

 nosti. Knjiga 7.). 



Tkogod se je dosele bavio botanikom a osobito oni, koji su taj predmet 

 obučavali, na bilo kakovoj školi, osjećali su već davno potrebu ovakovoga djela. 

 Prirodopisne knjige, koje smo dosele primali, osobito one iz botanike, bile su 

 suhoparni udžbenici, koji su se bavili ponajviše prostim opisivanjem. Kod da- 

 našnjeg stanja prirodnih nauka — poslije Darvina, Haeckela i De Vriesa — 

 obraćamo veću pažnju razvoju organizama i odnosu istih prema vanjskom svi- 

 jetu. U vrijeme, kad svi pedagozi zahtijevaju poučavanje biologije u srednjim 

 školama, osobito nam je dobro došlo djelo izdano po jugoslavenskoj akademiji. 



