DRUŠTVENE VIJESTI. 



Zapisnik 



XXIX. glavne redovite godišnje skupštine »Hrvatskog prirodoslovnog društva« 



držane dne 2. marta 1919. u 10 sati prije podne u prostorijama mineralogijsko- 



petrografijskog odjela hrv. narodnog muzeja u Zagrebu. 



Dnevni red: 



1. Ovjerovljenje zapisnika zadnje skupštine. 



2. Besjeda predsjednika o rudarskim prilikama u Jugoslaviji. 



3. Izvještaj tajnika. 



4. Izvještaj upravitelja zvjezdarnice. 



5. Izvještaj blagajnika. 



6. Izvještaj revizionalnoga odbora. 



7. Eventualija. 



8. Izbor predsjednika i upravnoga odbora. 



Predsjeda predsjednik dr. Fran Tucan. — Zapisuje tajnik dr. Nikola 

 Fink. — Prisutna 82 člana. 



Malo poslije 10 sati otvara predsjednik skupštinu ovim govorom: 



Gospodje i gospodo! 

 Otvarajući ovu redovitu godišnju glavnu skupštinu hrvatskoga prirodo- 

 slovnoga društva, u prvom mi je redu pozdraviti gospodje i gospodu, koji se 

 okupiše u tako lijepome broju, da i na taj način očituju svoje zanimanje za 

 naše društvo, za rad i uspjeh njegov. A pozdrav taj izilazi danas iz srca puna 

 sreće, jer još nijedan predsjednik našega društva nije stupio pred s\'oje čla- 

 nove u ovako velikim i svetim danima, u kojima ozvanjaju pokliči oslobo- 

 djenju i ujedinjenju ispaćenoga našega naroda. Lani, u najtežim danima, kada 

 su nekoć silne centralne vlasti živjele u čvrstoj vjeri, da će zarobiti i u okove 

 sapeti sve što slobodno misli i osjeća, kad su smatrale našu danas oslobodjenu 

 i ujedinjenu Jugoslaviju pregaženom, uništenom, u tim teškim danima mi smo 

 se sastali u glavnoj godišnjoj skupštini vedra čela, uzdignute glave, neslomljeni. 

 S ovoga mjesta oprostio sam se tada od vas ovim riječima: »Vjerom u 

 naše narodno oslobodjenje razidjimo se u bratskoj lju- 

 bavi, da se doskora opet sastanemo obasjani suncem slo- 

 bode«. I mi smo se eto sastali, danas, a sunce slobode, za kojom su djedi 

 naši, oci naši, braća naša i patili i ginuli, ogrijalo je nas srećnike. Novo je 

 došlo doba, a s njim i nove potrebe, koje traže od nas, da sve svoje sile posve- 

 timo dobru roda svoga, široko polje rada otvara se sada i hrvatskome priro- 

 doslovnome društvu, jer s propašću naših narodnih tlačitelja rješili smo se i 

 onih naših dušmana, što su sapinjali duh naš, što su vazda nastojali da ometu 

 rad, koji je išao za kulturnim pridizanjem našega naroda. Sloboda duha njih 



