151 



je plašila i oni nisu prezali ni pred kakvim sredstvom, samo da uguše sve ono, 

 što bi moglo izvući čovjeka iz tame na vidjelo. Bila je to borba dvaju oprečnih 

 naziranja na svijet, ali borba nejednolika. Jer dok smo mi zalazili u tu borbu 

 s dokazima, koji su se osnivali na proučavanju prirodnih pojava, te tražili, 

 neka se rezultati, do kojih su došle prirodne nauke, ili obore ili priznadu, dotle 

 naši protivnici pokušavahu tu borbu zadušiti svirepošću sistema, koji je svu 

 svoju moć oslanjao na bajunetama propale dinastije Habsburga. Rad naš oko 

 popularizacije prirodnih nauka, dakle oko širenja prirodoznanstvenih zasada, 

 proglašivahu >trovanjem omladine<', a od vlasti zahtjevahu, da nam saradnike 

 strpaju u ludnicu ili tamnicu. Tako je to bilo u četiri ratne godine, kad su se 

 opaki nadali, da će bezakonje svladati pravdu. Ali mi, koji smo vjerovali u 

 principe etike, vjerovali smo i u pobjedu naših nastojanja, ta nam je vjera 

 davala snage, ona je bila jednim od najjačih potstrekača u našem radu, koji je 

 eto za te teške četiri godine doživio takav uspjeh, kakovome se ni najbolji 

 optimista nije nadao. Uza sve neprijatelje naše je društvo danas snažna, moćna 

 institucija, čije je djelovanje naišlo na potpuno razumijevanje troimenoga na- 

 voda prostrane Jugoslavije. 



Pa kad smo u onim teškim danima mogli da svojim radom stvorimo 

 mnogo toga, što je ojačalo naše društvo, što je razgranalo njegovo djelovanje, 

 koliko toga mora da stvorimo sada i unapredak, kad smo svoji u domu svome, 

 lišeni stoljetnih tlačitelja. Teško je raditi u ropstvu, ali zato kud i kamo lakše 

 u slobodi. Hrvatsko prirodoslovno društvo ima sada da podvostručenim silama 

 nastavi započeto djelovanje, jer mi smo uvjereni, da o uspjehu toga djelovanja 

 ovisi i kulturni razvoj našega naroda. Ne gledajući na materijalnu probit, što 

 je daju čovječanstvu prirodne nauke, omogućujući golem razvoj tehnike, a s njom 

 i razvoj mnogostrukih industrijskih poduzeća, koja jačaju ekonomsku snagu 

 naroda, prirodne nauke dobročinke su rodu ljudskome u duhovnome pogledu: 

 one su ga oslobodile raznih zabluda, izvele ga na put, koji vodi do otkrića 

 mnogih prirodnih zagonetki. Ova strana prirodnih nauka, koja čovjeka vodi u 

 misterij prirode, najzamamnija je i uzrokom je, da se čovjek baca na proučavanje 

 toga misterija upravo nekim fanatizmom. Jer što je sladje, nego osjetiti bar i 

 na časak, da se pred nama pokazala istina u svoj svojoj ljepoti. A često i pre- 

 često zasja ona pred nama u času, kad pod sitnozorom proučavamo gradju 

 kristala ili stanice, ili kad dalekozorom i spektroskopom lutamo po dalekim 

 stranama svemira, ili kad u laboratorijima razlučujemo, ili spajamo počela, 

 što sastavljaju Zemlju našu, život na njoj i na ostalim tijelima vasione. Otkri- 

 vaju se pred nama tajne davne, neslućene, niču zakoni, s kojima priroda sagra- 

 djuje i razgradjuje sve ono, što okom vidimo, umom dokučujemo. I kad se za- 

 dubemo u taj šaroliki rad prirode, osjećamo, zapažamo, kako je on sav prožet 

 nekom harmonijom. A ta harmonija snažno djeluje na čovjeka, na njegovo mi- 

 šljenje, osjećanje i nije moguće da joj se otmem.o. Čovjek postaje boljim, postaje 

 idealistom, optimistom, gleda u život pun vjere. I eto, bnš u tome leži sva 

 važnost prirodnih nauka po kulturni razvoj čovjeka, pa ji» vrijedno nastojati, 

 da te nauke zadju i u najšire slojeve naroda. Tome cilju posvetilo je naše društvo 

 svoj rad, ono je uzelo sebi zadaćom, da valjanom popularno-naučnom knjigom 

 i predavanjima uzbudi ljubav za te nauke, da privuče čovjeka natrag k prirodi, 

 gdje će opet da osjeti, kako je on čedo prirode, u kojoj svaki stvor ima jednako 

 pravo na život, da u njoj nije nitko ni privilegovan, ni zapostavljen, da smo mi 

 svi, i ruda i biljka i životinja tek djeca jedne majke, kojoj smo svi jednaki, a 

 naš udes da ovisi o stalnim zakonima, koje ne možemo mijenjati baš zato, jer su 

 stalni, nepromjenljivi; tu neka osjeti, kako je lažna ona krilatica, kojoj se do- 



