152 



mislio zao čovjek, krilatica >tko jači, taj kvači-, koju su naši ljuti nepri- 

 jatelji, Nijemci, propovijedali kao evangjelje, a njihovi prirodnjaci proglasili 

 dogmom prirodnih nauka. 



Ako uvažimo tu zadjnu činjenicu, pa činjenicu, da su naši prirodnjaci 

 svc do sada bili pod utjecajem njemačkih prirodnih nauka, očito je, da je to sve 

 nepovoljno djelovalo na naš kulturni razvitak. Mi, narod seljački, narod etičkih 

 načela od onoga časa, kako smo se počeli baviti prirodnim naukama., morali 

 smo usisavati nazore, koji su po malo trovali dušu našu, koji su išli za tim, 

 da nam zarobe duh, pa da na posljetku svojim naziranjem postanemo tudjinci 

 u narodu svome. 



I čita\a naša prirodna nauka nije dala gotovo ništa naše, originalno, 

 već što je god učinjeno je najviše po kalupu njemačkome. Naša rasna, individu- 

 alnost rijetko je kada mogla da dodjc do jasnijega izražaja, a sve je to bilo 

 urrokom, da se prirodne nauke nisu mogle kod nas razvijati tako, da zahvata 

 dublji korijen u našem narodu. Šta više onaj ukočeni, ponajčešće desk.riptivni 

 način prikazivanja, na koji smo navikli u našim školskim knjigama, kao Ja 

 je imao zadaću odbiti omladinu — buduće muževe — od prirodnih nauka, utuci 

 u njima svaku ljubav baš spram one nauke, koja je čovjeku najbliža i od naj- 

 jačega utjecaja. Posljedice dakle našega robovanja zapažale su se tako svagdje, 

 mi smo mogli teško da koračamo napred. Ali zato sada, kad u prahu leži obo- 

 rena tlačiteljica roda našega, a mi ponosito dižemo glavu kao pobjednički borci 

 pravde i poštenja, treba valjano da zasučemo rukave i krenemo na no\ posao. 

 U našem kolu neka se nadju prirodnjaci čita\'i Jugoslavije, naše društvo neka 

 bude lučonošom, držeći se vazda riječi našega Gregorčića: 



V srca ljubljenih rojakov 

 Sej seme plemenitih rož, 

 Da borno narod poštenjakov. 

 Da borno narod vrli mož. 



Te poštenjake, te vrle muževe dužnost nam je odgajati, a stalne smo 

 vjere, da su baš prirodne, nauke takodjer jako oružje, osobito sredstoo u tom 

 odgo.u. Neka se samo svi zbiju uz nas, da uzm.ognemo što prije prozvati naše 

 društvo »Jugoslavenskim Prirodoslovnim društvom«, pa da tako jedinstvom 

 ojačani uzmognemo brati plodove svoga rada. 



Danas se ja opraštam od vas kao predsjednik. Kroz pet godina teških i 

 krvavih upravljao sam društvom onako, kako sam držao da je najbolje, pa što 

 sam god učinio, učinio sam onako, kako mi je to nalagala IjuDav spram pri- 

 rodnih nauka i naroda moga. Vi sudite o tom radu, koji je d-.-.kako mogao biti 

 i bolji, jer ništa nije tako dobro, da ne bi moglo biti još bolje«. 



Nakon pozdravnog govora, koji je primila skupština burnim odobra- 

 vanjem započinje rad skupštine po dnevnom redu. 



1. Zapisnik prošle XXVIII. glavne skupštine štampan je u XXX. godištu 

 »Glasnika«, poznat svima članovima, pa ga stoga, a da nije čitan, prihvaća 

 i ovjerovljuje glavna skupština. 



2. Predavanje predsjednika dra. Fr. Tucana >0 rudarskim prilikama u Jugo- 

 slaviji" štampat ce se u „Bošković kalendaru" za god. 1920. 



Nakon svršenog predavanja zahvaljuje se član g. M. Krešić u im'.- čitave 

 skupštine predavaču, koji je pokazao, da smo i rudarskim prilikama vezani na 

 što čvršće narodno jedinstvo. 



