Neolitička strjelica iz Velebita. Pred nekoliko godina predao 

 mi je gosp. Ilija Stojanović, kr. drž. nadšumar u Gospiću, kremenu 

 strjelicu, koju je našao na Lisini na stazi, koja vodi sa Jadovna u 

 Bužim. To je prvi meni u ruke dospjeli predmet neolitičkoga podri- 

 jetla iz Velebita. Strjelica izradjena je vješto od crvenkasto sivoga, 

 prozračnoga kresivca. Ona ima zajedno sa nešto odlomljenim šiljkom 

 do 3*5 cm duljine, 2 cm. širine i 05 cm debljine. 



Teško je zamisliti, zašto nebi bilo u kraju kakav je hrvatski 

 krš, koji se tako daleko širi sjeverno od Velebita, tragova diluvi- 

 jalnom čovjeku i njegovim nasljednicima mladjeg kamenog doba. 



Ovaj predjel bijaše već u starijem tercijaru kopno, dakle i po- 

 slije uvijek otvoren sa istoka i zapada za putovanja životinjska i 

 čovjeka. Proces krša započeo je ovdje veoma rano, pa je nastalo 

 bezbroj špilja podesnih kao skrovišta zvjerima i čovjeku. Guste šume 

 prostirale su se ovim krajem te je sigurno bilo i obilno divljači, a 

 rijeke tamo takodjer obiluju ribom i racima, pa je lovac pračovjek 

 dovoljno bio osiguran hranom. 



U Brkića pećini na Resniku kod Ričica našao se je prije više 

 godina veliki broj velikih i jakih kostiju, navodno od medjeda. Ove 

 kosti raznesoše seljani, tako da nisam ni komadićka mogao viditi. 

 Nekoliko koštanih odlomaka, koje sam u toj špilji našao, i to u 

 njenom gornjem dijelu uloženo u vapnenoj sedri, nisu bili podesni 

 za specifično opredijeljenje. Maleni komadić kosti, što mi ga je dao 

 starješina u Ričicama Knežević, bio je posve nalik na koštani artefakt. 

 To bijaše šuplja, tanka odlomljena kost, na jednom kraju zatvorena 

 te struganjem i trljanjem zaobljena i izgladena. Ova kost bi dakle 

 mogla biti svjedokom, da su ovdje već i starije ljudske rase obita- 

 vale. Bilo bi dakle zanimivo u tom smjeru ovdje dalje istraživati. 



U nekim špiljama ovoga kraja našlo se je rimskih brončanih 

 fibula i komada od lonaca. Osobito obilato ima u tim špiljama, 

 kadšto u pravim gomilama, kostiju raznih domaćih životinja (goveda, 

 koze, ovce). Narod je naime za doba turskih ratova ove špilje vrlo 

 rado upotrebljavao kao sigurna zakloništa (zbjegovi), a i kasnije bile 

 su one zakloništem hajduka. 



Moramo dakle pretpostaviti, da su špilje u hrv. kršu bile već 

 u diluvijalno doba dijelomično nastanjene. Kasnija česta, više ili 

 manje prekidana uporaba tih špilja za stanovanje, imala je poslje- 

 dicom uništenje postojećih diluvijalnih kulturnih naslaga, ili su ove 

 bile kasnijim naslagama debelo zastrte, tako da će tek točnija i 

 dublja kopanja omogućiti riješenje ovoga pitanja. U tom pogledu 

 učinjeno je ali u tom kraju premalo. Speleološka sekcija kr. geol. 

 povjerenstva u Zagrebu započela je u tom smjeru već raditi, pa ju 

 čeka doduše tegotan no vjerojatno i uspješni rad. 



F. Koch. 



