Gora Medvednica. 



Piše: V. Henneberg. 



Naši geografi je odreda zovu Zagrebačkom gorom, premda 

 je to samo prijevod njemačkog naziva Agramer Gebirge, te kao da 

 neće ni da znadu za njezino pravo domaće, hrvatsko ime: gora Me- 

 dvednica. A baš pod ovim imenom spominje se ona redovito u hi- 

 storičkim ispravama i to počevši već od 13. vijeka. Iznosim ovdje 

 u izvadcima niz historičkih izvora, u kojima se spo.ninje gora Me- 

 dvednica naročito za to, da te podatke osim historika upoznaju i 

 naši geografi, kojih se u prvom redu tiču. Prvi put nalazimo goru 

 Medvednicu spomenutu pod općenitim nazivom Sljeme, kada godine 

 1209. kralj Andrija vraća Vladislavu i braći njegovoj djedovinu, što 

 su je izgubili ratujući uz njega proti kralju Mirku. U ispravi se ovako 

 opisuju mede njihove djedovine, što se sterala na zemljištu kasnijega 

 Susedgrada :" . . . cuius predii meta incipit ex una parte Zawa et 

 tendit usque ad verticem montis, qui vulgo dicitur Zelemen." (Smi- 

 čiklas: Codex III. 75.) Da Sljeme (Zelemen) nije ime, nego da znači 

 uopće gorsko bilo, vidi se najljepše iz isprave od godine 1328., 

 gdje se veli, da se sljeme (cacumen) velike gore Medvednice u na- 

 rodu zove Stelemen. To jest ovdje se govori o sljemenu Medved- 

 nice, kao što se može govoriti o sljemenu bilo koje gore. Izvadak 

 iz te isprave vidi niže. 



Ime gore Medvednice spominje se u ovim historičkim ispra- 

 vama: 



1142. godine 15. listopada izdaje kralj Bela III. kod Virovitice 

 zlatnu bulu stanovnicima brda Gradca. Međa darovanoga posjeda u 

 gori ovako se opisuje:,, . . . per rivulum Cyrkvenich versus aquilonem 

 pervenit ad rivulum, qui dicitur Zopotnika, hine transiens monticulum 

 cadit in quandam vallem, per quam transit in rivulum, qui dicitur 

 Lomzky potok, deinde ascendit ad metam capituli zagrabiensis, altera 

 est hospitum de Grech, tercia filiorum Dobcha de genere Aga, de- 

 inde procedit ad cacumen eiusdem montis, vocabulo Medv^enicha, 

 versus occidentem et pervenit ad metam filiorum Micula, que Plesi- 

 vicha dicitur, (Mikulićka gora) iuxta quem est meta terrea. deinde 

 transcendit a cacumine eiusdem montis versus partem meridionalem" 

 (Tkalčić: Monumenta I. Doc. 18.). 



1266. godine 23. studenoga podijeljuje kralj Bela III. stanovni- 

 cima brda Gradca još neka praya i ponovno opisuje međe gradskoga 

 posjeda,, . . . deinde procedit (meta) per cacumen eiusdem montis, 

 vocabulo Medwenicha, versus occidentem et pervenit ad metam 

 filiorum de Micola . . ." (Tkalčić: Monumenta I. Doc. 49.). 



1328. godine 1. kolovoza izvješćuje sto'no biogradski kaptol 

 kralja Karla o reambulaciji posjeda kaptola zagrebačke crkve: „. . . 



Glasnik hrv. prirodoslovnog društva. 4 



