53 



fallor Albius dictus, juntorque Claudio et scardo ad Aemum usque 

 deducitur. Hujus ramus a Szuszed Arce ubi Crapinae Savum influit, 

 quasi cum Savo urtaus ad orientem procuvit paulatimqae ad septen- 

 trionem declinans non minus pulchrum ac fertilem planitiem relinquit 

 Ivanichium usque sese extendentem, appellatur sclavonico vocabulo 

 Medvednicza, latino Ursinium nominalis . . ." 



1765. Fuit ab aula anno hoc submissus quidam mineralista, qui 

 montes Medved, Okich, caeteroque plane ad mare visitavit, mineras 

 detecturus; fumos fecit pretereaque nihil. — Krčelić: Annuae pag. 516. 



1829. Nagy: Notitiae politico-geographico-statisticae. II. Budae. 

 Pag. 72: "Dividitur ea (Zagrabia) per interluentem fluvium Medve- 

 schak, super quem pons muratus (sanguineus dictus) exstructus con- 

 spicitur, ex vicino Monte Medved, in quo arx- antiquissima cum 

 capella s. Jacobo dicata adest, decurrentem, in liberam regiam . . . 

 et in capitularem ..." 



Tako nađosmo goru Medvednicu počevši od onog vremena, kad 

 se ovi krajevi uopće spominju u pisanim spomenicima naše povjesti, 

 a to je prije, nego li je i Medvedgrad bio sagrađen, te stoga nije gora 

 nikako po njemu dobila ime, nego on po gori, koja je doista mons 

 ursinus, kako dobro prevodi Belostenec, — od onog vremena po- 

 čevši sve do u 19. vijek. Pa opet, kad je 1843. godine Dragutin 

 Seljan u Zagrebu izdao Zemljopis pokrajinah ilirskih donio je na 

 111. strani ovakav opis naše gore: „Od gorah ovih jedna sverž mimo 

 Zagreba pod imenom zagrebačke gore prolazi, koja na južnom 

 i podugom tečaju svom lepih i mnogobrojnih brežuljakah, više oko- 

 licah, kao : Zagrebačku, Vugrovačku, Kašinsku i t. d. dobrim svojim 

 vinom poznatih imade." — Kako u prvom hrvatskom zemljopisu, 

 tako ' u svim docnijim gora Medvednica ostade Zagrebačkom gorom 

 sve do danas. Očito je, da su se naši geografi ovdje morali povesti 

 za nekim stranim nazivom, jer nije moguće, da bi ime gore Medve- 

 dnice, koje je prešlo i na Medvedgrad i na potok Medvešćak od- 

 jednom u narodu nestalo, to više, što se ono gdjegdje još i danas 

 nalazi uz svu književnu nomenklaturu i uz sve početnice, iz kojih 

 sva djeca, i seljačka, već u prvom razredu pučke škole moraju na- 

 izust učiti: Najveći i najljepši naš grad je Zagreb. On leži podno 

 gore, koja se zove Zagrebačka gora . . . 



Geografski opisi naših zemalja teku neprekinuto od konca 18. 

 vijeka. Tada je putovao ovuda poznati geograf putnik i istraživač 

 evropskih gora Baltazar Hacquet. On je svojim radom doista osnovao 

 današnju geografiju Hrvatske. Svoje putovanje i svoja naučna opa- 

 žanja o geografskim prilikama zapadne Hrvatske izdao je 1789. go- 

 dine u 4. dijelu djela Oryctographia Carniolica. Ovdje je on na 2. 

 strani prilično opširno opisao i goru Medvednicu, ali što je kod toga za 

 nas važno, nije joj naveo imena. On tek općenito veli gorski niz Zagrebu 

 na sjeveru: „Links, als meine Untersuchung nach Ost gieng hatte ich 

 den Savastrom und an seinem Ufer gegen N. hinter Zagrab (Agram) 

 eine Reihe Mittelgebirgen, welche sich sanft doch manchmal auch 

 steil emporheben und ihre Richtung gegen Mitternacht bis an den 

 Drab oder Tragflusz fortsetzen ..." i dalje na strani 134. istoga 

 djela: „Der Kalkstein enthielt hin und wieder eine Menge Versteine- 

 rungen, welches tann bis zu dem Savaflusse, wo der Ort Breschize 



