DRUŠTVENE VIJESTI. 



Zapisnik 



XXX. glavne redovite godišnje skupštine dne 29. februara 1920. u 10 sati u 

 fizikalnoj predavaonici kr. realne gimnazije u Zagrebu. Prisutno 120 članova. 



Dnevni red: 



1. Besjeda predsjednika: „Značenje kemijske ravnoteže u prirodi i životu". 



2. Izvještaj tajnika. 



3. Izvještaj blagajnika i revizora. 



4. Izbor jednoga odbornika. 



5. Predloži. 



Skupštini predsjeda predsjednik dr. Fran Bubanović. Mjesto bolesnoga 

 tajnika bilježi stenografski g. prof. M. Šplajt. 



Gospode i gospodo, mnogopoštovani članovi ! 



Otvarajući ovu godišnju skupštinu Hrvatskoga Prirodoslovnoga Društva, 

 čast mi je da Vas sve skupa pozdravim i da Vam zahvalim, što ste se tako 

 brojno odazvali našemu pozivu. Naše je društvo katehsohen kulturno udruženje, 

 koje in.a da svijetli žarom prave, slobodne i djelotvorne prosvjete diljem cijele 

 naše prostrane, lijepe i bogate domovine Jugoslavije. 



Tu zublju prosvjete drži već danas H. P. D. visoko nad dnevnim poli- 

 tičkim i socijalnim trzavicama i valovima, što no su uzburkali i izbacili iz rav- 

 noteže lijepu i dobru dušu našeg jugoslavenskcfg čovjeka! Jer unatrag nekoliko 

 godina izčahurilo se ovo društvo iz ukočene i prasne naučenjačke povučenosti 

 i zabiti, te poletilo snažnim krilima u pravi i zbiljski život, da u njemu kaže 

 riječ svoju. Iznesao ga je u novi život na svojim jakim i neutrudivim rukama 

 moj predšastnik dr. Fran Tucan. 



1 odtada se može reći: H. P. D. je Fran Tucan, i obrnuto Fran Tucan 

 je H. P. D.! 



A što to znači? Tko je Fran Tucan? 



Dvije stvari karakterišu Tućanov duh u radu i nastojanju H. P. D : Po- 

 najprije je Tucan je nepokolebiva vjera, da prirodne nauke mogu i moraju 

 preporoditi, oplemeniti i kuliurno podići naš narod. 1 to preporoditi 

 našega čovjeka drugojačije, nego li se to zbilo u njemačkom narodu, gdje 

 su nesumnjivo i prirodne nauke pridonijele svoj obol, da se je gordi Nijemac 

 pokazao u ovom ratu u svoj svojoj golotinji kulturnog barbara. Tucan dobro 

 zna, da se je to zbilo zato, jer je gramzljivo i pohlepno i bezdušno isko- 

 riščavanje rezultata prirodnih nauka ulilo u dušu njemačkog naroda počam od 

 prosječnog čovjeka do prvih naučenjaka bahatost i prezir, umišljenu moć i vlast 

 nad ostalim ljudima i narodima. Trebaše samo sjetiti zlokobnih podmornica! 



Nasuprot tomu mogao je svatko opaziti, tko prati duh, koji provejava našu 

 ,,Prirodu" i ostale popularne edicije, što ih urtduje Tucan, da on izabire takove 

 članke i takova djela, koja ulijevaju u dušu i srce našega čovjeka ljubav i to 

 ljubav spram vascijele prirode, a u prvom redu spram svakoga čovjeka. Upravo 

 se vidi. kako Tucan neumorno traži takove prirodoslovce strane i domaće, male 

 i velike, koji ne iznose bahato rezultate prirodnih nauka, golo i gordo znanje, 

 nego takove, koji su uz suhe naučne rezultate povezali parče srca i dobre duše 

 svoje, te skromno i oduševljeno padaiu na koljena pred nedokučivom tajan- 

 stvenom i beskonačnom prirodom. Umjesto Haeckela i Büchner a pro- 

 povijedaju prirodne nauke našemu čovjeku u Tućanovim edicijama jedan Flam- 

 marion, Ewald, Maeterlinck i njima slični! 



