36 



i Novopäzarskoga Sandžaka", koja je izlazila u „Glasniku 

 zem. muzeja u Bosni i Hercegovini". Radnja je uslied ratnih prilika 

 prekinuta sa cruciferama god. 1916. Bosanska bi vlada doista uči- 

 nila patrijotsko djelo , kada bi omogućila, da se ova dragociena 

 radnja dovrši. 



Uz dra. Bečka iztražuju Bosnu mnogi stranci i domaći botani- 

 čari. Među njima neki i svjetskoga glasa. Da ih svih ne spominjem, 

 evo tek nekohko imena: prof. dr. K. Vandas, dr. A Degen, Franjo 

 Fiala. prof. P. E Brandis, dr. E. Formanek, dr. L. Adamo- 

 vić, Švedjanin dr. L. Murbeck, prof. dr. R. vitez W ettst ein, 

 K. Maly, kustos zem. muzeja u Sarajevu, prof. Marchesetti i 

 dr. A. Engl er. 



Poslie ovakovih iztraživaća težko je šta nova naći, pa kada 

 sam se prošlih ferija ipak i ja u Bosnu zaputio, nije bilo u tu svrhu, 

 da otkrijem kakovu novu vrst. Išao sam onamo iz žive želje, da 

 poslie 20 godina ponovno vidim one divne bosanske krajeve, da 

 uživam u bogatoj i u mnogom za me novoj njihovoj flori, a onda 

 da priberem nešto bilja za naš sveučilišni zagrebački botanički in- 

 stitut, koji dosele u svojim herbarima nije ništa imao iz Bosne Da 

 sam se pako odlučio baš za Vranjicu planinu, bilo je to iz dva 

 razloga: jedan što sam na njezinom podnožju u gradu Fojnici imao 

 dobroga prijatelja, dra. Gj. Kumičića, kot. sudca, na čiju sam 

 pomoć mogao računat' u svojim botaničkim izletima, a drugi što 

 se Vranjica planina svojim geoložkim sastavom odvaja od ostalih 

 bosanskih a i mnogih naših planina. 



Dok je ogromna većina naših gora i planina kako u Hrvatskoj 

 tako i u Bosni izgrađena iz trias- i jura-vapnenca ili iz tercijernoga 

 kamenja, to je Vranjičina gromada u glavnom izgrađena iz arhajskoga 

 praškriljavca, kroz koji baš u najvišim vrhovima ovdje ondje izbija 

 kristalinični vapnenac. Odatle joj valjda i ime Vranjica: od vrane 

 boje škriljavčeve. Izgrađena je prema tomu iz prakamenja. Za to je 

 i oblik njezinih vrhova više zaobljen i glavičast. Nema tu onih oštrih 

 i izjedenih linija, koje nalazimo u vapnenim gorama kao ni njihovih 

 prestrmih visina sa vrtoglavim usponima i strašnim provalijama. Ako 

 j je za kakovih 400 m viša od najviših vrhova našega Velebita, sve 

 je u njoj ipak pitomije i većinom lahko se prelazi s jedne glavice 

 na drugu, jer su među sobom vezane plitkim sedlima, koja se po- 

 lagano spuštaju i dižu. 



Pogledamo li na geografsku kartu, naći ćemo, da se je Vranjica 

 planina smijestila baš nekako u sredini čitavoga bosansko-her- 

 cegovačkoga teritorija, sve da i pripada bosanskomu sredogorju 

 t. j. onomu gorju, koje se razteglo između Vrbasa na zapadu i rieke 

 Bosne na iztoku. Ona je najviša bosanska planina. Spomenemo li 

 još, da joj je na sjeveru međa voda Lašva kod Travnika a na jugu 

 Ivan planina sa svojim sedlom u Hercegovinu, označili smo prilično 

 točno njezin smještaj i njezinu prostornost. 



Poput dinarskih alpa u Dalmaciji i planinskih lanaca u Bosnoj 

 i Vranjičin je smjer u glavnom od sjevero-zapada prama jugo-iztoku. 

 U njezinom masivu, dugačkom u zračnoj liniji od prilike 16 kilo- 

 metara, nižu se, počmemo li od sjevero-zapada, ovi impozantni vr- 

 hovi: Biela Gromila (2071 m), Nadkrstac (2112 m), Krstac (2070 m), 



