12 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 922. 



bestod gropbottnen av lös, gulaktig, något lerig pinnmo, 

 ställvis täckt av fjolårslöv. Här fanns arten i hundratals ex- 

 emplar på ett par meters groplängd. Men intill denna plats 

 i fortsättningen av samma grop kunde jag icke påträffa ett 

 enda exemplar brevis trots upprepade håvningar å en sträcka 

 av över hundra meter. Där funnos i stället några tiotal Hy- 

 drop. ni gr i ta m. fl. 



Ett annat exempel. A Lotsberget pä Dalarö fanns vid 

 ett fångsttillfälle i juli 1920 ett par små vattensamlingar, en 

 på norra sidan och en annan på södra sidan om .själva den 

 låga bergtoppen, knappt ett io:tal meter avlägsna från var- 

 andra. Båda voro för sitt vattenbestånd helt beroende av 

 regnvatten. Bottnen i bägge gölarna bestod delvis av själva 

 berget, delvis av lösa jordarter. Gölkanterna voro i vatten- 

 brynet ställvis beväxta med gräs eller mossa. Den norra 

 gölen var något större, c:a 3 kv. -meters yta, och något dju- 

 pare. I denna fanns huvudsakligen Hydrop. tristis och i stor 

 mängd; i den södra uteslutande Hydrop. 7iigrita likaledes i 

 mängd. 



Flera dylika exempel skulle jag kunna anföra, men dessa 

 båda synas mig nog för att illustrera mitt uttalande härovan 

 ävensom för att göra sig frågan: Vari ligger orsaken till en 

 dylik skarpt markerad skillnad i förekomsten av vissa Dyti- 

 scider.f* Jag har visserligen ej ännu hunnit anställa tillräckligt 

 ingående undersökningar för att exakt kunna besvara denna 

 fråga, men min erfarenhet hittills beträffande Dytiscidernas 

 biologi ger vid handen, att frågans besvarande sammanhänger 

 med kännedomen om betingelserna för fortkomsten av resp. 

 arters larver. Där dessa finna sin bärgning, där påträffar 

 man ock imagines, åtminstone i större antal. För larverna 

 är födan a och o. Men ej blott kvantitativt, d. v. s. i till- 

 räcklig mängd. Intet berättigar nämligen till att anse att en 

 Dytiscidarts larv är omnivor beträffande allt, som simmar 

 eller kryper. Utan tvivel är han efter den vanliga regeln i 

 naturen specialiserad med hänsyn till sin föda. För den skull 

 framstår enligt mitt förmenande kännedomen om vad slags 

 smådjur en Dytiscidarts larver med förkärlek, d. v. s. spon- 

 tant, angripa såsom en grundbetingelse för att rätt kunna 

 besvara ovan uppställda spörsmål. 



