l86 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I922. 



vermutlich die Typen der O : Varietät l?^ in THOMSON: 



Skand. Col. IL, p. 27. 

 86. Hydroporus scalesianns Stpzph. — Några exemplar funna 



i en liten håla vid sjökant. 

 ^'j . Eriglenns labiatus Brahm. — Ett ex. påträffat i ett 



gräsigt skogskärr på lerbotten. 



Litteratur. 



Sven Ekman: Djurvärldens utbredningshistoria på Skan- 

 dinaviska halvön. Bonniers förl. Stockohn 1922, 614 sid. m. 

 142 fig. Pris 50: — . 



Lektor Ekmans i våras utkomna arbete kommer att bli av 

 utomordentligt stor betydelse för kännedomen om Nordens djur- 

 geografi. Icke minst gäller detta för insektgeografien, ehuru 

 denna av naturliga skäl i boken fått en mycket knapp behandling. 

 Men om det också tyvärr i allmänhet »lyckats» entomologien 

 att isolera sig från den övriga zoologien, skall det lyckligtvis 

 aldrig gå att i inskränkt specialitetsintresse avskilja insektgeogra- 

 fien frän den övriga zoo- eller rättare biogeografien. I viss mån 

 kan djurgeografien sägas vara den mest universella delen av 

 zoologien; den arbetar nämligen inte endast med zoologiska 

 element utan också med sådana från botaniken och paleontologien, 

 geologien och geografien, klimatologien och kulturhistorien. Det 

 är just denna vida överblick över de vaga gränserna mellan 

 olika vetenskaper, denna vanskliga men lockande syntes av hetero- 

 gena element, som ger djurgeografien dess säregna charm. Och 

 så det att den ännu trots gamla anor är en ung vetenskap, ännu 

 är i sitt vardande, ännu har något av fantasiens klärobskyr 

 över sig. 



Det synes anmälaren vara det intç minst förtjänstfulla hos 

 arbetet, att det tar hänsyn till detta. Det faktiska materialet, 

 uppgifterna om djurarternas korologi, är dels och till ej ringa 

 del åstadkommet genom förf:s studier i fältet, dels och natur- 

 ligtvis huvudsakligast anskaffat under det mödosamma men i hög 



^ Da- die Mikroskulptur dieser Varietät von dem normalen Typ 

 wesentlich abweicht — die Mikroschuppen sind klein, schmal und meistens 

 quergcstellt — wäre es zweifelsohne wohlbegründet diese Varietät unter 

 eigenem Namen aufzuführen. Die WEHK'CKE'ische Art opaais bezieht sich 

 vermutlich auf gleiche $ :Exemplare, weshalb ich vorschlage, dass die- 

 selbe als eine dimorphe Weibchenform von H. tartaricus aufgenommen 

 wird. 



