ALM: TILL DE- NÄTSPINNANDE TRICHOPTER-LARVERNAS BIOLOGI. 49 
under omväxlande spinnande, utsträckande och fästande, fort- 
går larven, till dess ett nätverk av i alla riktningar löpande 
och varandra korsande trådar uppstår. Detta nätverk ligger 
nu platt utbrett på botten, endast fästat i periferierna, och 
larven kryper härefter in under detsamma, som således kom- 
mer att bilda ett tak över denna. (Pl. 1, fig. 3a.) Redan 
vid flyktigt påseende märker man, att detta är mera utdraget 
i den riktning larven intager, och småningom blir detta allt 
tydligare, därigenom att larven drager de på ömse sidor utåt 
gående trådarna inåt mitten och här liksom flätar ihop dem. 
Detta sista sker genom växelvisa inslagningar med i synner- 
het frambenen, på vilkas innersidor finnas rader av starka 
borst, som härvid ingripa i varandra och sammanfläta tra- 
darna. Sedan detta fortgått en stund, så att verkliga väggar 
bildats på sidorna, dragas dessa allt närmare mittlinjen och 
vikas även inåt något, vilket allt resulterar däri, att ett i 
bägge ändar m. |. m. öppet rör uppkommer (Pl. 1, fig. 3 b). 
Dock utgöres nog ofta bottnen till detsamma delvis av glas- 
skalens botten, varför möjligen benämningen rör är oriktig, 
men stundom förefaller det vara tämligen rörligt på mitten, 
och i så fall är naturligtvis röret fullkomligt slutet. Vid bägge 
ändarna ar detta ror, som har en en längd av c:a 2 cm. 
starkt fästat vid underlaget genom de här kvarstäende de- 
larna av det ursprungliga platta nätet. Dock förändras och 
förstärkas fästetrådarna i vissa riktningar, varigenom de båda 
in i röret ledande öppningarna förstoras och utvidgas. 
I detta rör sitter nu larven, ofta slängande med kroppen 
i vågformiga rörelser, för underlättande av respiration och 
cirkulation, och han kan även bekvämt så att säga rulla sig 
över sig själv, så att han kommer att intaga ett omvänt 
läge mot det förra, d. v. s. med huvudet åt den ända, där 
förut bakkroppen med fasthållarne voro. Dessa sista, i bak- 
kroppens spets sittande, synnerligen rörliga klor erhöllo först 
namnet pådrivare (»Nachschieber»), men då en sådan verkan 
befanns vara omöjlig, förändrades namnet till fasthållare (»Fest- 
halter»). : Med dessa hakar sig nämligen larven fast i trådar, 
växter, skrovliga och slemmiga ytor o. d., varigenom han 
lättare undgär att bortspolas av vattenströmmen. Dock ha de 
även betydelse sasom lokomotionsorgan, men i omvänd rikt- 
Entomol. Tidskr. Årg. 35. H. 1—2 (1914). 4 
