50 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1914. 
ning, d. v. s. vid förflyttning bakåt. Vill larven hastigt und- 
fly en fiende drager han sig med tillhjälp av fasthållarne ge- 
nom ryckvisa knyckar på kroppen och nya tag med de förra 
synnerligen hastigt bakåt, och denna rörelse går betydligt 
fortare än krypningen framåt, då han mera släpar hela krop- 
pen efter sig. 
Komma nu några matnyttiga smådjur, t. ex. en Chirono- 
midlarv i närheten, rusar larven blixtsnabbt ut och griper 
densamma för att sedermera inuti röret i lugn och ro förtära 
sitt byte. Även mot varandra äro de ytterst fientliga, och 
vid ett tillfälle, da en ur sitt rör utdriven larv försökte in- 
tränga i ett annat redan upptaget rör, utspann sig en häftig 
kamp, som resulterade i att den främmande larven utmotade 
rörets rättmätige ägare och själv installerade sig i detsamma. 
Då jag en stund senare observerade akvariet, var emellertid 
förhållandet åter omvänt, men huru detta hade tillgått, hade 
som sagt undandragit sig mina blickar. Troligen äro dessa 
rör mycket lätt förfärdigade, ty en larv, för vilken jag regel- 
bundet varje dag förstörde röret och borttog alla vävnads- 
delar och trådar, byggde lika ofta upp nya sådana, vilket 
skedde icke mindre än fem gånger. 
I fråga om rörets utseende och dess biologiska uppträ- 
dande i övrigt överensstämma de båda formerna Neureclipsis 
och Polycentropus tämligen väl. Dock är röret hos den se- 
nare försett med talrikare och på längre avstånd från röret 
sig sträckande trådar än vad fallet är med den förra, och 
stundom blir på så sätt det ursprungliga röret nästan dolt 
av en åt alla sidor, men i synnerhet åt ändarna utbredd väv- 
nad. Att de i naturen förekommande vävnaderna, som av alla 
forskare iakttagits, uppkomma på liknande sätt, är väl antag- 
ligt, och troligen tjäna dessa såväl till skydd genom sitt på 
grund av slamimpregnering med omgivningen överensstäm- 
mande utseende, som också till att fånga smärre djur. Tra- 
darna äro nämligen, såsom man lätt kan förvissa sig om, 
m. l. m. klibbiga, troligen beroende pa avsöndringar fran 
benkörtlarna, och på stenarna kringkrypande djur fastna där- 
för lätt, varvid de bliva ett lättfånget byte för den under 
vävnaden lurande larven. På så sätt behöver denna ofta ej 
företaga några längre strövtåg, utan kan hålla sig till sin, ofta 
Le 
