J. MEVES: LEPIDOPTEROLOGISKA ANTECKNINGAR. 129 
Lobophora sexalisata, HB. Hos vissa av mina exemplar 
från Uppland går spännvidden ned ända till 17". 
Cheimatobia brumata, L., och doreata, HB. Honorna till 
dessa två arter synas i litteraturen stundom kommit i viller- 
valla, i det att åtminstone i BERGE's »Schmetterlingsbuch>, 
1876, i HOFMANN 's »Die Gross-Schmetterlinge Europas», 1887, 
och i AURIVILLII »Nordens fjärilar» 1888—1891 de båda 
arterna tydligen förväxlats med varandra, när de större 
honorna med relativt långa vingstumpar hänförts till brumata, 
de mindre däremot med korta stumpar till doreata. Ge- 
nom att tillvarataga många exemplar av båda arterna, vad 
beträffar doreata de flesta in copula, och detta även med 
sådana hannar, hos vilka läget av ribban 4 uteslöt varje tvivel 
om arten, har jag med full visshet kunnat konstatera, att 
honor med långa vingstumpar tillhöra boreata; längden av 
densammas framvingar varierar nämligen mellan 5 och 6”, 
medan brumatas ej hade större längd än 2,5", allt oberäknat 
de långa fransarna. I detta avseende hava mina undersök- 
ningar sålunda givit samma resultat som J. PEYRON's i dennes 
synnerligen förtjänstfulla, i Ent. tidskr. 78. 81—94 intagna 
och med utmärkta avbildningar försedda uppsats »om våra 
Chetmatobia-arters utvecklingsstadier», samt hans artbeskriv- 
ningar i tidskriftens 79:49. Erinras bör, att hans resultat 
vunnits på annan väg än min, nämligen genom uppfödning 
av larver, varigenom rätta sakförhållandet ännu säkrare fast- 
slagits. 
Eucosmia certata, HÜB. Sommaren 1895 fann jag pa 
berberisbuskar, à två skilda trakter av Värmdö, omkring ett 
sjuttiotal larver, vilka under dagens lopp städse voro en och 
en i krökt ställning väl gömda mellan två platt på varandra 
liggande, med silkestrådar så väl hopfästade blad, att ej ens 
kraftiga kappslag på kvistarne över uppspänt, upp- och ned- 
vänt paraply — min vanliga metod för larvfångst — för- 
mådde rubba dem ur läge. Jag examinerade visserligen lar- 
ven såsom tillhörande ovannämnda art, men var dock något 
osäker, enär enligt »Nordens fjärilar» densamma inom Skan- 
dinavien blivit funnen endast i Färlöf i Skåne av kyrkoherden 
J. Andersson, första gången 1889 i maj och juni i två exem- 
plar (Ent. tidskr. 77:84). Mycket glad blev jag därför; när 
