Macrolepidopterers fångst och prepa- 
rering. 
Av 
J. Meves. 
En fjärilsamling, vari det ena exemplaret star högt pa 
nålen, det andra lågt, där vingarna hos somliga äro för myc- 
ket, hos andra för litet framsträckta eller riktas uppåt eller 
hänga nedåt, är en föga uppbygglig syn för ögat, liksom 
ock slitna eller trasiga exemplar, därest de ej äro av sällsynt 
art eller form, betänkligt misspryda samlingen. Oftast ligger 
orsaken härtill i olämpligt fångstsätt och felaktig behandling 
efteråt. 
De erfarenheter jag under mer än 40-årig praktik i detta 
avseende samlat, ber jag att här få framföra till tjänst huvud- 
sakligen för nybörjare. 
Fangstredskap. Använd aldrig en vanlig, i nedre än- 
dan tillspetsad flugzav sådan den finnes till salu i husgerads- 
affärer, ty fjäriln, om den är någorlunda stor, söndertrasar 
vid flaxandet sina vingar eller åtminstone dessas fransar. 
Häven bör i stället göras säckformig med de nedre hörnen 
något avrundade och vara tillverkad av mjuk tyll, som för 
säkerhets skull tvättas för att få bort all stärkelse. Den 
lämpligaste storleken har jag funnit vara omkring 60 cm. i 
längd med en ringgenomskärning av omkring 27 cm. En 
större hav gör visserligen fångsten av snabbflygande fjärilar 
lättare, men försvårar väsentligen fångst i buskar och 
mellan trädkvistar. Käppen, som bör vara lätt, göres för 
vanligt bruk go—100 cm. lang, men fångst i trädkronor eller 
framför i mörker lysande, högt uppsatta lyktor fordrar natur- 
ligtvis att håven fästes på en lång käpp, helst av bamburör. 
