Faglar och fjärilar. 
Av 
Einar Wahlgren. 
Frågan om fåglarnas jakt pa fjärilar, särskilt dagfjärilar, 
i imagostadiet har länge varit livligt debatterad. Dess slut- 
giltiga besvarande är nämligen av betydelse icke blott för 
kännedom om själva sakförhållandet utan framför allt för 
värdesättandet av färgens och teckningens betydelse för fjä- 
rilarna såsom skydds- eller varningsmedel, inbegripet skyd- 
dande förklädnad. 
Att även hos oss många dagfjärilars färger synas vara 
ägnade att dölja fjäriln för spejande blickar, är varje fjäril- 
samlare bekant. Har man t. ex. följt Colias paleno's snabba 
flykt över en norrländsk myr för att ge akt på var den slår 
ner, är det dock ofta rent omöjligt att i den gröna vegeta- 
tionen upptäcka den sittande fjäriln, förrän den åter breder 
ut vingarna till flykt. Vandrar man en julidag över Ölands 
av lavar gråspräckliga alvarstäpp, ser man överallt för sina 
fötter Satyrus semele kasta sig upp i flykt från platser, där 
man förut ej anat, att den suttit. Och hur plötsligt kan icke 
Callophrys rubi göra sig osynlig bland björkbuskarnas löv- 
verk i ett skogsbryn! 
Skola i dessa och liknande fall färgen och teckningen 
verkligen vara av livsviktig betydelse för dagfjärilarterna, är 
det oundgängligt att tänka sig fåglarna såsom deras huvud- 
fiender. 
Att de i skymningen och på natten flygande fjärilarna 
flitigt jagas av fladdermöss och fåglar, framför allt av den 
glupska nattskärran, är allmänt erkänt, men om dagfjärilarna 
gå meningarna starkt isär. Särskilt från håll, där selektions- 
