184 ENTOMOLOGISK "TIDSKRIFT IQT4. 
Att den gra flugsnapparens jakt pa Epinephele icke ar 
en tillfallighet, framgar ocksa av MARSHALLS anteckningar, 
dar fyra dylika fall anforas. Ovriga faglar, som iakttagits 
jaga och fanga denna art, aro grasparv, savsangare och ladu- 
svala. Satyrus semele uppgives 1 MARSHALLS rapporter en- 
dast jagad av tornfalk. 
Nagra bidrag till uppskattning av effektiviteten av fjä- 
rilarnas skyddsmedel mot fåglarna lämna mina fataliga iakt- 
tagelser knappast. Den gra flugsnapparens fängstförsök i fall 
2 gav mig dock omedelbart det intrycket, att fjärilns tum- 
lande och oberakneliga flykt gjorde, att den upprepade 
gånger undgick till och med en sa virtuosmässigt skicklig 
flyktjagare som flugsnapparen. Måhända skulle fjäriln lyckats 
alldeles undga sitt ode, om det ej varit sa pass tidigt pa 
morgonen, att den knappast annu efter nattens dvala aterfatt 
sina sinnens och vingars fulla bruk. Kanske är det ej all- 
deles en tillfallighet, att, sa vitt jag minns ratt, samtliga 
flugsnapparefallen likasom några av bofinkfallen äro fran 
morgon- eller tidiga formiddagsstunder. 
Såväl Lpinephele jurtina som Satyrus semele aro utpräglat 
skyddsfargade pa vingarnas undersida; alldeles sarskilt galler 
detta om den senare arten. Otroligt ar icke, att denna 
skyddsfäre i fall 9 blev fjärilns räddare. Åtminstone föreföll 
det, som om ärlan väl skulle sett, var den flygande Satyrus 
slog ned, men som om hon just i nedslaget förlorat den ur 
sikte, varför själva anfallet blev mycket lamt och fjäriln hann 
undfly. 
Att fåglarnas fjäriljakt drives i avsevärd skala, blir en 
fjärilsamlare, utom genom direkta iakttagelser vid fångsttill- 
fällena, övertygad om genom de ej alltför sällsynta fynden av 
dagfjärilar med sönderrivna vingar, särskilt de fall, da 
bada sidornas vingar visa kongruenta utskärningar, tydligtvis 
förorsakade av ett näbbhugg i de hopslagna vingarna. Ett 
annat bevis lämna de ej ovanliga fallen, då trasiga och av- 
brutna men i övrigt färska fjärilvingar träffas liggande i skog 
och mark. Bland annat erinrar jag mig en morgon sommaren 
1912 i Karlevi på Öland, då jag på en betesmark fann flera 
kvadratmeter översällade av Hepialus humuli-hanarnas silver- 
vita vingar. I detta fall har jag dock mina misstankar riktade 
