222 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1914. 
i havsbandet hade han kvarlämnat sin familj. Med faders- 
stolthet i ögonen berättade han, huru hans småttingar metade 
abborrar och stekte sig bruna och friska på klipporna. Själv 
unnade han sig obetydlig vila, ty plikten kallade honom. 
Arbete och pliktuppfyllelse gingo likt en röd tråd genom 
hans liv. 
Då han kom in från skärgården och familjen, kände han 
sig en smula krasslig, men gick dagen därpå upp till sin 
plats på museet. Efter någon timmas arbete sade han: »Nu 
tror jag, jag gar hem och vilar mig.» Han slog mig lätt 
pa axeln och tillade: »Ja, da traffas vi om mandag.» 
Den dagen brast hans hjärta. 
AXEL EKBLOM var ej en man av manga ord och stora 
gester. Tyst och fridsam och nöjd med det lilla: gick han 
sin vag framat. I hemmet och familjen fann han sin lycka. 
De yttre konturerna av EKBLOM'S levnad aro lätt dragna. 
Son av trädgårdsmästare EKBLOM lärde han sig i unga ar älska 
blommorna och naturen. Redan som nittonarig yngling blev 
han engagerad som vetenskaplig tecknare vid Riksmuseet 
och utbildade sig åren 1879—1886 vid Konstakademien till 
konstnär, litograf, kopparstickare, tecknare och målare. 
Under nära fyrtio års tid har han troget fört penna och 
stift i vetenskapens och bildningens tjänst. Den huvudsak- 
liga delen av hans arbete har kommit naturhistoriska riks- 
museet och Bergiilunds botaniska trädgård till godo. Det ar 
ett högst betydande och varaktigt arbete han utfört under 
sitt liv. Med lust och nöje gick han till sitt arbete för att 
med en knapp timpenning skaffa sig och sin familj det dag- 
liga brödet. Sedan många ar tillbaka tillhörde AXEL EKBLOM 
entomologiska och naturvetenskapliga föreningarna i Stock- 
holm, där han alltid var en intresserad medlem, som bered- 
villigt ställde sina krafter till disposition. 
Må särskilt vi alla, som haft den fördelen att få våra 
vetenskapliga arbeten illustrerade av hans skickliga hand, med 
tacksam saknad minnas honom. 
Över AXEL EKBLOM'S grav står ristadt med osynlig skrift: 
»Han var en trogen arbetare i vingarden». 
Eric Mjöberg. 
