44 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I902. 



I en till Kongl. Vetenskapsakademien ställd skrifvelse i Jan. 

 I go 2 förklarade nämligen godsägaren och kommendören HARALr> 

 RöHSS å Munkeberg vid Hjo såsom sin önskan att inlösa och 

 donera den, därvid fogande det enda villkor, att den måtte öf- 

 verlämnas till Riksmuseets entomologiska afdelning och där för 

 framtiden bevaras, — en gåfva, hvarigenom donator säkerligen 

 förvärfvat sig alla svenska entomologers uppriktiga tacksamhet. 



Men det är ej blott genom dessa samlingar, Haglund fäst 

 sitt namn vid Riksmuseet. Med anslag från Regnells zool. 

 gåfvomedel och från museets entomologiska afdelning vistades han 

 där från januari — maj 1899 och sedermera samma höst och föl- 

 jande vår, sysselsatt med omflyttning och ordnande af hemipter- 

 samlingen, därvid afslutande Peiitatomidœ, Corcidœ och början 

 af Lygœidœ, ett för museet synnerligen viktigt arbete, enär denna 

 dyrbara del af samlingarna stod alldeles för trångt och behöfde 

 granskas af en fackman. Afsikten var att sä genomgå hela 

 hemiptersamlingen, då först sjuklighet och sedan döden gjorde 

 slut på dessa planer. 



Som ett erkännande af, hvad dr. Haglund verkat för ento- 

 mologien, valde Entomologiska Föreningen den 28 september 

 1 90 1 honom till sin hedersledamot af första klassen, ett erkän- 

 nande, som mycket syntes hafva gladt honom, ehuru detta leda- 

 motskap tyvärr blef af allt för kort varaktighet. Då föreningens 

 ordförande, prof. Aurivillius, vid nästa sammankomst, den 1 4 

 dec, frambar dr. Haglunds tacksamhet för utmärkelsen, lämnade 

 han nämligen äfven det smärtsamma meddelandet, att den förtjänte 

 entomologen då redan lämnat föreningens led samt tolkade hufvud- 

 dragen af hans lefnad och verksamhet i entomologiens tjänst. 



Som läkare hade Haglund i den stad, där han tillbragt 

 större delen af sitt lif, vunnit högt anseende, och ofta, då allt 

 hopp om vederfående ögonskenligen var ute, satte patienten sin 

 lit till hans erfarna konst. Hans besök i .sjukrummet voro också 

 alltid efterlängtade och verkade lugnande och upplifvande på den 

 lidande, trots den sträfhet och barskhet, som till det yttre 

 någon gång trädde i dagen hos den framstående läkaren, .\fven 

 åt det kommunala ägnade han tid och intresse, var 1880 — 1890, 

 då han på ç.gtYi^ begäran afgick, medlem af stadsfullmäktige och 

 1880 — 1892 ledamot i styrelsen för Norrköpings sjukhus. 



4 



