sjöstedt: svensk insektfauna. 3: i. 5 



oförmögen till flykt. Efter några timmar hårdnar huden, vingarna, som i 

 larvens vingslidor legat veckade pä längden och tvären, veckla ut sig, deras 

 luftrör fyllas och vinghuden blir fast. Den afkastade larvhuden kan länge 

 kvarsitta, där sländan kläckts. 



Larverna träffas mest i stillastående, sällan i flytande vatten och infångas 

 från botten och därifrån uppskjutande växter med vattenhaf; de medfölja äfven 

 ofta vid notdragning. 



Uppfödandel af sländlarver för kännedom om de olika arternas larvutse- - 

 ende är för vara entomologer ett lönande och intressant studiefält, da många 

 arters utseende under larvstadiet är föga eller icke kändt. Hafva flera larver 

 blifvit tagna under sådana förhallanden, att man är fullt säker, att de tillhöra 

 samma art, lägges ett eller annat exemplar i sprit, hvarefter de andra få ut- 

 veckla sig för bestämning af arten. 



Under andra förhållanden får man nöja sig med att tillvarataga den 

 efter kläckningen kvarsittande tomma larvhuden, hvilken har sitt värde för 

 beskrifning och karaktärisering af larven. 



Vid uppfödandet bevaras de infångade larverna i skalar med motsva- 

 rande betäckning på botten, som där de infångats. Några öfver ytan upp- 

 skjutande stänglar, hälst af lefvande växter, böra finnas för den till kläckning 

 uppkrypande larven. Larverna hållas hälst hvar för sig, da de större eljest 

 gärna förtära de svagare. De födas med lefvande på ytan kastade flugor 

 o. dyl., men kunna äfven vänjas att förtära sma rå köttbitar och döda insek- 

 ter, som dock böra hållas i rörelse, till dess de gripas af larverna. 



Ett för samlare af dessa vackra insekter ogynnsamt förhållande är, att 

 sländorna vid torkningen ofta förlora sina klara, vackra färger. För att und- 

 vika detta behöfves emellertid endast en lätt utförbar preparering. Den sam- 

 ma dag fångade sländan uppklippes längs undersidan ända upp till bakkrop- 

 pens början. På hanarna låter man dock andra ringen vara hel för att ej 

 skada de för bestämning ofta viktiga yttre könsorganen. 



Sländan lägges så på ryggen på en torf- eller korkplatta, bakkroppen 

 utvikes och hålles i detta läge med några fina nålar. Därpå bortlyftes tarmen 

 med en pincett, hvarvid man dock måste undvika att skada kitinhudens inner- 

 sida^ emedan de ömtåliga färgerna då medfölja. Äfven bröstpartiet öppnas 

 med ett snitt, hvarefter muskler och magsäck uttagas. 



I den uttagna tarmens ställe lägges längs hela bakkroppen en sträng 

 af bomull, hvarpå sidorna vikas tillsammans och ordnas, så att öppningen 

 ej synes. 



Den vid prepareringen använda torra bomullen bör förut vara doppad 

 i en lösning af varm alkohol och borsyra. Den, som har tillgång till arsenik- 

 såpa, kan med fördel använda en lösning af sådan för bestrykning af den 

 öppnade kroppens insida. 



Sländorna böra därpå ställas i torr luft för att hastigt hårdna. 



Arter af släktena Cordulia, Lestes och Calopferyx behöfva ej särskild 

 preparering. 



De små Agrioniderna, hvilkas färger ofta äro mycket ömtåliga, läggas 



