70 ENTOMOI.OGISK TIDSKRIFT 1902. 



därifrån till fyndplatserna längs en jämn och med ett tunnt snö- 

 täcke betäckt mark. I vasshögar utmed stränderna pläga en 

 mängd insekter församla sig, och om vattnet stiger upp till dem, 

 är det naturligt, att de draga sig därifrån. Unna de ej nya göm- 

 ställen, blifva de lätt utsatta för vindarnas lek. Nu hade vattnet 

 rätt betydligt stigit där i trakten under den blida väderlek, som 

 fortfor till i början af nyåret, och det är därför ej alls underligt, 

 att en mängd larver och insekter blefvo hemlösa i närheten af 

 Helgeå. Naturligtvis utesluter detta icke den förklaringen, att 

 de omnämnda djuren kunnat uppkomma från den under liggande 

 marken, där de vid anträffandet befunno sig. Ett besök på plat- 

 sen hade möjligen kunnat bidraga till en närmare utredning af 

 saken, men något sådant kunde ej för tillfället äga rum. Svårast 

 torde bli att förklara, hvarför insekterna träffades endast på isfläc- 

 karna och ej på själfva marken. De Geer omnämner i sina me- 

 moirer ett liknande fall, då insekter förekommo just på is. 



För min del anser äfven jag sistnämnda förhållande högst 

 besynnerligt och för närvarande nästan oförklarligt, om man ej 

 kan tro på »maskregn». Då det emellertid kan för kommande 

 forskningar vara af någon vikt att känna, hvilka insekter det varit, 

 som uppsamlats på isfläckarna vid Hanaskog, har jag sökt att så 

 godt sig göra låter bestämma dem som hitsändes. De voro : 2 

 ex. fullbildade och öfvervintrande Carabus Neuwralis Müll., en 

 annan mindre carabid [Amara) samt larven till en tredje {Fcro- 

 nia el. PterosticJnis), ett par små kortvingar (Staphyliner), flera 

 larver af flugbaggen [Cantharis)^ hvilka kanske vanligast anträf- 

 fas vid dylika tillfällen. 2 större nattflylarver samt ett par min- 

 dre dylika, en harkranklarv {Tiplilä) samt ett par mindre spind- 

 lar. Nattflylarverna syntes friska, hvarför de lades på jord i en 

 burk, men de dogo under vintern. Dessa larver bruka ej öfver- 

 vintra ofvan jord, ej häller harkrankens, och lämna ej sina vin- 

 terkvarter förr, än vårväder infaller, men undantag kan kanske 

 ske vid starkt blidväder, om bostaden skulle blifva dem för våt. 



14 



