1 04 



ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT ig02. 



4. Ärlvifvel {Siionc 

 Lill eat us L.\ 



ofta på samma plats, blifva ärtviflarna allt talrikare, tills de 

 genom sjukdomar eller annan orsaks mellankomst decimeras för 

 någon tid. Den lilla aflånga, grå skalbaggen, som ofvan har 

 ljusare ränder, däraf tre på framkroppen, är ganska svårt att få 

 syn på, emedan han vid minsta anledning släpper sig ned från 

 bladen till marken, där han med indragna ben ligger stilla och 

 har samma färg som jorden. Då allt åter 

 omkring honom synes lugnt, kryper han 

 upp till bladen igen och börjar gnaga på 

 deras kanter. Hans närvaro märkes lättast 

 pä plantorna, hvilkas blad först blifva nag- 

 gade i kanterna och slutligen försvinna. Vid 

 Anstalten hafva besprutningar försökts, och 

 synes det som lysolvätska vore verksam, 

 om såväl plantor som jordytan därmed 

 besprutas. Vätskan torde dock ej böra 

 vara starkare än i procentig. Med kejsargrönt gjordes äfven 

 prof, och detta utföll efter önskan. Färgstoftet ströddes öfver 

 plantorna meddelst en gummipust (boll), och alla djuren dogo 

 inom ganska kort tid. 



Vid Ultuna förstörde ärtviflarna nästan alla ärtplantorna å 

 försöksrutorna. 



Ärtsmygen [Briichiis Pist L.). Från Utby Backgården 

 vid Partilled erhöUos äfven i år prof på såväl från England ny- 

 inkomna ärter som sådana, hvilka på stället skördats året förut. 

 Profven innehöUo : 



1. Märgspritärter Fairbeards Nonpareil. Detta ärtslag var 

 förlidet år mycket angripet, och nu utgjorde de skadade ärterna 

 6 procent. De flesta djuren voro dock döda, äfven i larvstadiet. 



2. Engelska sabelsockerärter odlade till utsäde på stället 

 och oskadade. 



3. Märgspritärter (Délicatesse), 2 år gamla. 2 procent ska- 

 dade, kanske af ärtvecklarelarver, men utan inneliggande djur. 



4. Samma sort inköpt 1901. Blott en död Bnichiis. 



5. Samma slag odlade på stället, utan skada. 

 Meningen med dessa undersökningar var konstaterandet af, 



att ärtsmygarna ej fortplanta sig hos oss. Detta vinner be- 

 kräftelse därigenom, att de ärter, som mognat på stället, ej 



40 



