lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen i 90 i. 115 



främre delen framåt för att fatta nytt tag med bröstfötterna, 

 liksom om de ville mäta längden af det föremål, hvarpå de krypa. 



Den skadligaste af alla är onekligen frostfjäriln eller frost- 

 mätaren {Cheimatobia Brumata L.). För närvarande är så 

 mycket skrifvet om honom, att här kommer att anföras endast 

 det viktigaste rörande hans lefnadssätt och utrotande. 



Då larven är fullvuxen, vanligen i slutet af juni, släpper han 

 sig till marken medelst en silkestråd, kryper sedan ned i jorden 

 och bildar där en rundad kammare, hvars väggar bestå af sam- 

 manbundna jordpartiklar, bildande en hylsa eller kokong. I slutet 

 af september eller vanligen först i oktober framkommer därur en 

 fjäril, som antingen är nästan vinglös, om den är hona, eller 

 har tämligen stora och tunna vingar, ifall den är en hane. Den 

 förra måste således krypa upp för stammen af ett närstående träd 

 för att uppnå spädare kvistar, hvarpå äggen afsättas. Äggen äro 

 rätt många, ty ett honexemplar, som undersöktes vid Anstalten, 

 hade ej mindre än 270 ägg i sin bakkropp. Dessa äro aflångt 

 runda, först grönaktiga, sedermera gulröda och öfvervintra samt 

 kläckas tidigt följande vår. Larverna skola till en början angripa 

 knopparna och sedan bladen, hvilka de veckla omkring kroppen. 

 Då de blifva större, lefva de mera fritt liksom andra mätarelarver. 



De bästa utrotningssätten äro två, hvilka hvar för sig bruka 

 vara verksamma, men om båda tillgripas, blifva de nästan ofel- 

 bara, om de utföras med urskillning. Det ena användes om 

 hösten och består i anbringandet af pappersringar, bestrukna med 

 larvlim, omkring trädstammarna; det andra om våren och ut- 

 göres af kejsargrönt, kalk och vatten, som strilas öfver träd- 

 kronorna, då knopparna börja spricka ut, samt en gång senare, 

 då blombladen affalla. Genom denna andra besprutning vinnes 

 ännu en förmån, nämligen dödandet af äpplevecklarens larver, då 

 dessa börja äta sig in i fruktämnena. 



Lindmätaren [Hibernia Defoliaria L.), som till lefnads- 

 sättet liknar frostfjäriln äfven därigenom, att honan saknar flyg- 

 förmåga, har . äfven gjort skada på fruktträden i år. Larverna 

 äro större, ofvan vanligen bruna, med mörkare ränder, på sidorna 

 och under mer eller mindre svafvelgula, något brunfläckiga. Ut- 

 rotningssätten blifva de samma som mot föregående, men lim- 

 ringarna böra utsättas tidigare. 



SI 



