'12 8 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1902. 



båda formerna med de normala mörkare teckningarna, undan- 

 tagandes den stora, svarta tvärfläcken å 2:dra kroppssegmentet, 

 hvilken aldrig saknas, mer eller mindre utplånade, samt å andra 

 sidan mer eller mindre mörka, ända till helt svarta larver. Denna 

 sist nämnda, melanistiska varietet, hvilken på sina ställen förekom 

 icke sällsynt, har dock ej alls något nödvändigt sammanhang vare 

 sig med aberr. eremita af imago eller öfverhufvud mörkare for- 

 mer af fjäriln, så att den skulle uteslutande gifva sådana, ej 

 heller med olika kön af fjärilen. Af uppfödningsförsök med 

 dylika larver erhöll jag nämligen som resultat uteslutande nor- 

 malt tecknade fjärilar, både hannar och honor (jfr prof n:r II i 

 nedanstående tabell). — Alldeles påfallande, åtminstone hos den 

 äldre larven, äro de långa — - de mäta ända till kroppens tvär- 

 genomskärning i längd — och kraftiga samt med starkt utbildade 

 gripsålor utrustade abdominalfötterna, hvilken byggnad synes syn- 

 nerligen lämpad till ett kraftigt fixerande af larven i trädkronorna. 



Puppans färg är äfvenledes något växlande, och det för- 

 tjänar framhållas, att den lifligt ljusbruna färgen återfinnes ej 

 endast hos nybildade, utan äfven hos somliga äldre, friska puppor 

 ända till kläckningen samt att hårduskarne å kroppen (abdomen) 

 äro hos somliga individer hvita, hos andra gula eller ej sällan 

 vackert rosenröda. (Om utseendet hos sjuka puppor se nedan 

 under sjukdomsföreteelser.) — Egendomlig är den stora benä- 

 genheten hos såväl lefvande som döda puppor att, så att säga, 

 hopsintra sig medelst analändan till följd af det knippe af korta 

 hakborst, som där finnes. — 



Såsom i allmänhet regeln är bland insekterna, representerar 

 äfven i detta fall larven insektens nutrierande stadium, som har 

 att både för egen del tillgodogöra sig födan och att i viss mån 

 magasinera sådan för hela den följande utvecklingen. Den kom- 

 mer därföre att af de olika utvecklingsstadierna mäktigast ingripa 

 i människans hushållning. Nunnelarven är, såsom kändt, polyphag, 

 men dock i främsta rummet hänvisad till barrskogarne. I blan- 

 dade gran- och tallbestånd, hvilka ju äro de förhärskande å ifråga- 

 varande härjningsområden, föredrogs granen alldeles afgjordt, och 

 alla åldersklasser af den angrepos. Särskildt torde förtjäna näm- 

 nas, att ett synnerligen vackert ungskogsbestånd på en rätt be- 

 tydlig areal å Björkviks allmänning sågs delvis kalätet. Någon 



4 



