BENGTSSON: BIOLOGISKA UNDERSÖKNINGAR ÖFVER NUNNAN. 1 29 



mer anmärkningsvärd ätning af tallen i allmänhet observerade 

 jag ingenstädes. Som en helt isolerad företeelse står därföre 

 nog den iakttagelse, som jag gjorde den i6 juli â Stafsjö bruks 

 skog ett stycke väster om Korsbäcken. Där påträffades nämligen 

 en medelhög — enligt jägmästares beräkning i8 — 20 m. hög 

 — tall, som var nästan kaläten och i sin topp visade en synner- 

 ligen vackert utbildad, typisk »toppsjuka» (Taf. IL). Enligt jäg- 

 mästares åsigt var densamma dock troligen redan i sig själf något 

 sjuk. Ej långt från detta ställe sågos äfven 3 — 4 andra, dels 

 högre dels något mindre, tallar med likaledes tydligt utbildad 

 »toppsjuka», men endast obetydligt ätna. Åtminstone den först 

 nämnda tallen hade, om jag minnes rätt, under fjolåret varit 

 limmad. — Enen [Jimiperus] tycktes allmänt lämnas orörd af 

 Lirverna. 



Af löfträd sågos isynnerhet utefter vägar växande björkar, 

 i mindre grad ekar, ofta starkt ätna af nunnelarven, och i träd- 

 gårdar på sina ställen mer eller mindre svårt, stundom alldeles 

 kalätna, äfven äppleträden. Al och asp såg jag endast obetydligt 

 angripna, sälgen [Salix) likaså. Af markväxterna angripes blå- 

 bärsriset ofta i stor utsträckning och mycket intensivt, både 

 bladen och de gröna kvistarna, hvaremot lingonriset syntes gå 

 mera fritt samt ljungen och ormbunkar helt och hållet fria för 

 larvernas frät. 



Ett karakteristiskt drag hos nunnefratet i allmänhet, hvar- 

 igenom denna insekts skadlighet i hög grad stegras, är det slös- 

 aktiga sätt, h varpå larven går till väga och handskas med födan, 

 i det den beröfvar träden långt mera bladmassa, än som den 

 verkligen förtär, låtande de ratade delarne af bladen falla till 

 marken. Detta gäller visserligen mindre i fråga om granens 

 barr, hvilka, stundom så när som små stumpar vid basen, van- 

 ligen helt och hållet uppätas, som fastmer beträffande tallbarren 

 och särskildt i ögonen fallande i afseende på löfträden. Â björkens 

 blad afbites skaftet antingen på öfvergångsstället till skifvan eller 

 kanske oftast ett stycke inpå denna, därvid omgifningen närmast 

 kring skaftets fästpunkt urgnages medelst ett rundadt, ofta ganska 

 symmetriskt, i allmänhet obetydligt hål. Under träden finner 

 man därföre ofta stora mängder af antingen i förra fallet helt 

 intakta eller endast obetydligt gnagda bladskifvor, som på detta 



Entomol. Ticiskr. Arg. 23, H. 2 (1902). c g 



